справа № 368/1473/15-ц
головуючий у суді І інстанції Іванюта Т.Є.
провадження № 22-ц/824/5460/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської Р.В.,

за участю секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 26 серпня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Балико-Щучинська сільська рада, Управління Держземагенства у Кагарлицькому районі, Київська обласна філія Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про усунення перешкод у користуванні власністю та

зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Балико-Щучинської сільської ради про усунення перешкод у користуванні проїздом загального користування, скасування рішення,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до Кагарлицького районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Балико-Щучинська сільська рада, Управління Держземагенства у Кагарлицькому районі, Київська обласна філія ДП «Центр державного земельного кадастру», у якому, з урахуванням уточнень, просила:

усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,0320 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0,159 га з цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства, які розташовані по АДРЕСА_1 шляхом визнання недійсним та скасування:

державного акту серії ЯА №41008, виданого Кагарлицькою районною державною адміністрацією 13 квітня 2005 року на ім`я ОСОБА_1 та державної реєстрації державного акту серії ЯА № 41008, виданого Кагарлицькою районною державною адміністрацією 13 квітня 2005 року на ім`я ОСОБА_1 ;

зобов`язати ОСОБА_1 відновити межі земельних ділянок загальною площею 0,3238 га за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_2 згідно з Державним актом на право приватної власності на землю, зареєстрованим в Книзі записів державних актів за № 153 від 30 листопада 2002 року, та перенести збудований нею ( ОСОБА_1 ) паркан згідно з межами, зазначеними в Державному акті на право приватної власності на землю, зареєстрованим в Книзі записів державних актів за № 153 від 30 листопада 2002 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з недоліками, які допустила землевпорядна організація при виготовлені документів на право власності на землю відповідача, в результаті чого позивач не може отримати кадастровий номер належній їй земельній ділянці.

Крім того, проїзд до земельної ділянки відповідача лежить фактично через двір позивача. Таке розташування не лише завдає позивачу незручностей, але і порушує ряд норм чинного законодавства, однак відповідач не надає згоду через неприязні стосунки на перенесення земельної ділянки загального користування (проїзду).

Вирішити зазначені спірні правовідносини можливо лише в комплексі, оскільки перенесення проїзду потребує виготовлення нової технічної документації на земельні ділянки і позивача і відповідача.

ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції зустрічний позов, у якому просила

зобов`язати ОСОБА_2 звільнити проїзд загального користування до житлового будинку АДРЕСА_1 та демонтувати встановлену нею бетонну стінку та стовпчики на повороті з АДРЕСА_1 ;

зобов`язати ОСОБА_2 знести збудовану неї бетонну відмостку (фундамент) між земельною ділянкою будинку АДРЕСА_1 та земельною ділянкою будинку АДРЕСА_1 ;

зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод в користуванні ОСОБА_1 проїздом загального користування до житлового будинку АДРЕСА_1 ;

визнати незаконним та скасувати рішення XXXVI сесії VI скликання Балико-Щучинської сільської ради від 15 січня 2015 року, яким затверджено Акт погодження меж № 13 від 17 грудня 2014 року, вирішено вважати спільну межу між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 погодженими, надано дозвіл на виготовлення правовстановлюючих документів на землю.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 26 серпня 2020 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - Балико-Щучинська сільська рада, Управління Держземагенства у Кагарлицькому районі, Київська обласна філія ДП «Центр державного земельного кадастру», про усунення перешкод в користуванні власністю.

Усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою площею 0,0320 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0,159 га з цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства, які розташовані по АДРЕСА_1 шляхом визнання недійсним та скасування:

державного акту серії ЯА № 410089 виданого Кагарлицькою районною державною адміністрацією 13 квітня 2005 року на ім`я ОСОБА_1 та державної реєстрації державного акту серії ЯА № 410089 виданого Кагарлицькою районною державною адміністрацією 13 квітня 2005 року на ім`я ОСОБА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_1 відновити межі земельних ділянок загальною площею 0,03238 га за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_2 , згідно з Державним актом на право приватної власності на землю, зареєстрованим в Книзі записів державних актів за № 153 від 30 листопада 2002 року, та перенести збудований нею паркан згідно з межами, зазначеними в Державному акті на право приватної власності на землю ОСОБА_2 , що зареєстрований в Книзі записів державних актів за № 153 від 30 листопада 2002 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 16 830 грн.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Балико-Щучинської сільської ради про усунення перешкод в користуванні проїздом загального користування, скасування рішення.

Суд першої інстанції, задовольняючи первісні позовні вимоги, обґрунтував свої висновки тим, що позовні вимоги доведені належними та допустимими доказами, висновками двох судових експертиз та допитом експерта ОСОБА_3 .

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції врахував Постанову заступника начальника відділу державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління у Київській області від 17 вересня 2014 року про закінчення виконавчого провадження та виходив з їх безпідставності та недоведеності,

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 26 серпня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Балико-Щучинська сільська рада, Управління Держземагенства у Кагарлицькому районі, Київська обласна філія ДП «Центр державного земельного кадастру» про усунення перешкод в користуванні власністю і задовольнити в повному обсязі зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Балико-Щучинської сільської ради про усунення перешкод в користуванні проїздом загального користування, скасування рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що технічна документація ОСОБА_2 була розроблена Ржищівським міським відділом Київської обласної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» з помилками та не у відповідності до фактичних меж в натурі (на місцевості) земельної ділянки ОСОБА_2 .

Саме вказані помилки та не точності у технічній документації ОСОБА_2 стали причиною перетину земельної ділянки ОСОБА_2 із земельною ділянкою ОСОБА_1 , що підтверджується висновком експерта Українського центру судових експертиз від 26 квітня 2017 року.

Наявність помилок у технічній документації ОСОБА_2 підтверджується позовними вимогами позивача у первісній редакції, де вона просила визнати частково недійсним та скасувати свій державний акт на право власності.

Апелянт також вказує на неправильну оцінку судом першої інстанції доказів, не відповідність висновків суду першої інстанції доказам у справі з огляду на таке.

При дослідженні висновку експерта Українського Центру судових експертиз від 26 квітня 2017 року (судовий експерт ОСОБА_3), судом першої інстанції не враховано, що

зміни були внесені ОСОБА_1 до проведення експертизи (додаток 1, 5 до експертизи), а саме: до встановлення фактичних координат на місцевості земельної ділянки ОСОБА_1 та внесення цих координат у реєстр (додаток 2 до експертизи);

на додатку 2, 4 чітко видно як ділянка ОСОБА_2 заходить та накладається на дорогу загального користування в сторону вул. Комарівська внаслідок помилкового зміщення від фактичного розміщення земельної ділянки.

Лист відділу у Кагарлицькому районі ГУ Держкадастру у Київській області від 18 квітня 2018 року №192/171-18 є недопустимим доказом, одержаний з порушенням порядку, оскільки не містить назви, дати, вихідного номеру, каталогу координат технічної документації про точки перетину земельних ділянок.

Судом першої інстанції не враховано, що висновком експертів за результатами проведеної комісійної земельно-технічної експертизи від 23 січня 2020 року №109/11-2019 (судові експерти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) не встановлено накладання меж земельних ділянок ОСОБА_1 за даними технічної документації з фактичними межами земельних ділянок ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції помилково вважав, що висновок експерта №410/08/2019 є неналежним доказом, оскільки експертиза проведена на замовлення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , довіреність в матеріалах справи відсутня, однак цей факт підтверджується актом здачі-приймання робіт-послуг від 21 серпня 2019 року. А також, судовий експерт ОСОБА_4 в експертному висновку №109/11-2019 від 23 січня 2020 року надав відповіді на інші питання ніж в експертному висновку №410/08/2019.

Суд першої інстанції не врахував, що 28 січня 2018 року здійснено поділ земельної ділянки було здійснено відновлення меж та поділ належної ОСОБА_1 земельної ділянки внаслідок якого утворилося нові дві земельні ділянки меншої площі, за рахунок різниці площі (на 0,0013 га) відокремлений прохід (стежка) до ділянки ОСОБА_2 довжиною 14,4 м відповідно до Державного Акту на право приватної власності на землю на ім`я ОСОБА_2 .

При виготовлені Державного Акту землевпорядною організацією враховано площі та конфігурації земельної ділянки ОСОБА_2 , у зв`язку з чим ОСОБА_2 на сьогоднішній день не позбавлена можливості внести свої земельні ділянки до кадастрового плану Кагарлицького району та отримати державний акт нового зразку. Апелянт звертає увагу на те, що вказаний поділ земельної ділянки не оскаржується.

Після закінчення виконавчого провадження відповідно Постанови заступника начальника відділу державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління у Київській області від 17 вересня 2014 року, ОСОБА_2 здійснила дії щодо зменшення ширини проїзду, що спровокувало новий спір та звернення ОСОБА_1 з новим позовом про зобов`язання ОСОБА_2 відновити проїзд.

Судом першої інстанції неправильно встановлено обставини справи щодо єдиного проїзду до земельної ділянки ОСОБА_1 , оскільки жодним документом не підтверджується що проїзд до земельної ділянки ОСОБА_1 лежить через «двір» ОСОБА_2 , цим двором суд першої інстанції назвав територію, яка є місцем загального користування.

Також, судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_2 взагалі не зверталася до ОСОБА_1 з питань погодження межі, Акт погодження меж №13 від 17 грудня 2014 року та затвердження цього Акта рішенням сесії сільської ради від 15 січня 2015 року суперечить вимогам діючого законодавства.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Войчук В.А. подав відзив на апеляційну скаргу, у якій просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Щодо первісного позову, судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , є сусідами та власниками суміжних земельних ділянок, що розташовані у АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Відповідно до статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, а згідно з статтею 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У листопаді 2002 року ОСОБА_2 на підставі рішення 12 сесії 23 скликання Балико-Щучинської сільської ради отримала у приватну власність три земельні ділянки загальною площею 0,3238 га за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, зареєстрованим в Книзі записів державних актів за № 153 від 30 листопада 2002 року.

При узгодженні зовнішніх меж земельних ділянок ОСОБА_2 , її сусідка ОСОБА_1 висловила побажання, щоб єдиний проїзд до її земельної ділянки залишався в загальному користуванні і не належав ОСОБА_2 . Дані зауваження були враховані, а межі погоджені.

У квітні 2005 року ОСОБА_1 на підставі рішення 16 сесії 4 скликання Балико-Щучинської сільської ради від 14 жовтня 2004 року отримала у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,2088 га за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :39:048:0004, що підтверджується Державним актом серії ЯА № 410089 на право власності на земельну ділянку від 13 квітня 2005 року.

З травня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погіршилися стосунки, оскільки ОСОБА_1 розпочала роботи по зведенню огорожі по межі із сусідньою земельною ділянкою ОСОБА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Державного кадастрового реєстратора Управління Держземагенства у Кагарлицькому районі № РВ-015 від 23 квітня 2015 року «Про відмову у внесені відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру» відмовлено ОСОБА_2 в присвоєні кадастрових номерів її земельним ділянкам (а.с. 13 т. 1).

На запит суду Управління Держгеокадастру листом від 25 листопада 2015 року № 22-28-0.2- 208/15-15 повідомлено, що відповідно до рішення № РВ-015 від 23 квітня 2015 року «Про відмову у внесені відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру» земельна ділянка ОСОБА_2 , яку передбачається зареєструвати, знаходиться в межах земельної ділянки або її частини ОСОБА_1 . Ця земельна ділянка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , кадастровий номер :39:048:0004, площею 0,2088 га, посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 410089 (а.с. 90, 92 т. 1).

В подальшому, рішенням Державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Кагарлицькому районі № РВ-016 від 02 грудня 2016 року «Про відмову у внесені відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру» повторно відмовлено ОСОБА_2 у присвоєні кадастрових номерів її земельним ділянкам (а.с. 7 т. 2).

Отже, колегія апеляційного суду встановлено, що спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 було відмовлено у внесені відомостей (присвоєнні кадастрових номерів) до Державного земельного кадастру в зв`язку із знаходженням в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, земельної ділянки ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність перетину земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та порушенням у зв`язку з цим права власності ОСОБА_2 з огляду на таке.

Відповідно до частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Доказами, відповідно до статті 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Приписами частин 1,6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 13 грудня 2016 року у справі було призначено земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено такі запитання :

Чи відповідають межі земельної ділянки, що належить на праві власності ОСОБА_1 та розташована в АДРЕСА_2 , які зазначені в Державному акті серії ЯА № 410089, зареєстрованому в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №03, межам даної земельної ділянки, що наявні в Державному земельному кадастрі після внесення ОСОБА_1 змін. Якщо не відповідають, то визначити площу невідповідності та схематично відобразити на плані.

Чи накладаються межі земельної ділянки, що належить на праві власності ОСОБА_1 та розташована в АДРЕСА_2 (Державний акт серії ЯА № 410089, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №03), згідно технічної документації на зазначену земельну ділянку, на фактичні межі земельної ділянки, що належить на праві власності ОСОБА_2 та розташована в АДРЕСА_1 (Державним акт серії ІІ-КВ № 085481, зареєстрований в Книзі записів державних актів за № 153 від 30 листопада 2002 р.)

Якщо накладаються, то визначити площу накладення та схематично відобразити на плані (а.с. 18-19 т. 2)

Відповідно до Висновку експерта Центру судових експертиз від 26 квітня 2017 року № 2-26/04, наданого на виконання ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 13 грудня 2016 року (а.с. 32-64 т.2):

- межі земельної ділянки, що належить на праві власності ОСОБА_1 та розташована в АДРЕСА_2 , які зазначені в Державному акті серії ЯА № 410089, зареєстрованому в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 3, не відповідають межам даної земельної ділянки, що наявні в Державному земельному кадастрі після внесення ОСОБА_1 змін. Невідповідність описана в дослідницькій частині висновку та зображена в додатках №1, №3, №5 до висновку (а.с. 57 т. 2).

Як вбачається із пояснення до експертних висновків від 05 квітня 2021 року ОСОБА_1 погодилася з цим пунктом Висновку експерта з огляду на те, що дійсно координати точок по Технічній документації, за якою був виданий державний акт серії ЯА №410089 у 2004 році були істотно зміщені від фактичного знаходження земельної ділянки (додаток № 1).

Виправляючи цю помилку, ОСОБА_1 замовила встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), що було оформлено відповідною Технічною документацією із землеустрою, 2016 року.

Проте, таке зміщення (невідповідність меж, які зазначені в Державному акті серії ЯА №410089 із межами, що наявні в Державному земельному кадастрі після внесення змін) ніяким чином не порушує прав, свобод чи інтересів ОСОБА_2 , оскільки координати точок земельної ділянки ОСОБА_1 у цьому випадку були покладені на фактичне розташування земельної ділянки (а.с. 124-136 т. 4).

Також, відповідно до Висновку експерта Центру судових експертиз від 26 квітня 2017 року № 2-26/04, наданого на виконання ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 13 грудня 2016 року (а.с. 32-64 т.2):

- межі земельної ділянки, що належить на праві власності ОСОБА_1 та розташована у АДРЕСА_2 (Державний акт серії ЯА № 410089, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 3), згідно з технічної документації на зазначену земельну ділянку накладаються на фактичні межі земельної ділянки, що належить на праві власності ОСОБА_2 та розташована у АДРЕСА_1 (Державний акт серії ІІ-КВ № 085481, зареєстрований у Книзі записів державних актів за № 153 від 30 листопада 2002 року) відповідно до каталогу координат, які містяться в Технічній документації. Невідповідність описана в дослідницькій частині висновку та зображена в додатках №2, №4, №5 до висновку (а.с. 57 т. 2).

Як вбачається із пояснення до експертних висновків від 05 квітня 2021 року ОСОБА_1 не погодилася з цим пунктом Висновку експерта з огляду на таке.

У додатку № 2 зображено накладання меж земельної ділянки ОСОБА_1 , відповідно Державного земельного кадастру після внесення змін з межами за технічною документацією ОСОБА_2 . Тобто даний додаток не відображає накладення, зазначене в даному пункті Висновку.

У додатку № 4 відображені на фото на місцевості (вид зверху) межі земельної ділянки ОСОБА_1 відповідно Державного земельного кадастру після внесення змін з межами фактичними та за технічною документацією земельної ділянки ОСОБА_2 , проте, даний додаток не містить визначення площі накладання. При цьому, необхідно відмітити, що даний додаток візуально відображає невідповідність координат точок за технічною документацією (червона лінія) до фактичних меж земельної ділянки ОСОБА_2 (синя лінія), тобто наявне зміщення вправо. Візуально лише вбачається наявність накладання земельних ділянок сторін в межах проходу, що з`єднує дві частини земельної ділянки ОСОБА_2 .

Додаток № 5 відображає накладання меж земельної ділянки ОСОБА_1 , відповідно до Державного акту (тобто до проведення змін) з межами фактичними та за технічною документацією земельної ділянки ОСОБА_2 . При цьому, площа накладання зазначена за фактичними межами земельної ділянки ОСОБА_2 з межами за координатами точок, які на момент проведення експертизи не були актуальними, а відповідно ніяким чином це не може відображати фактичну картину обставин. Тобто, даний додаток не відображає накладення фактичних меж земельної ділянки ОСОБА_2 із земельною ділянкою ОСОБА_1 відповідно Державного земельного кадастру після внесення змін.

Таким чином, ОСОБА_1 , заперечуючи проти задоволення первісного позову, вважає, що другий пункт Висновку експерта не підтверджує наявність порушених прав ОСОБА_2 зі сторони ОСОБА_1 , оскільки наявність такого порушення щодо накладання можливе лише при встановленні накладання фактичних меж земельної ділянки ОСОБА_2 з межами ділянки ОСОБА_1 відповідно Державного земельного кадастру після внесення змін, чого Висновок не містить. А також, Висновок експерта об`єктивно лише відобразив наявність накладання земельних ділянок сторін в межах проходу (стежки), що з`єднує дві частини земельної ділянки ОСОБА_2 та відповідно відсутність відображення проходу (стежки) на Державному акті земельної ділянки ОСОБА_1 (а.с. 124-136 т. 4).

Під час роз`яснення свого висновку відповідно до частини 4 статті 72 ЦПК України в суді першої інстанції 12 грудня 2018 року судовий експерт ОСОБА_3 повідомила, що відповідно до додатку №3 до Висновку експерта вказано, накладення земельної ділянки ОСОБА_1 на земельну ділянку ОСОБА_2 за Державним актом, а за додатком №5 також за фактичними межами земельної ділянки ОСОБА_2 становить площу відповідно 0,003 га та 0,0036 га, і саме земельна ділянка ОСОБА_1 за Державним Актом та наступною технічною документацією щодо відновлення меж накладається на земельну ділянку ОСОБА_2 (а.с. 85-88 т. 3).

Оцінивши вказаний Висновок експерта, роз`яснення судового експерта ОСОБА_3 заперечення ОСОБА_1 в сукупності з іншими доказами, що знаходяться в матеріалах справи, колегія апеляційного суду встановила, що з додатку №3 (а.с. 61 т. 2) та №5 (а.с. 63 т. 2) чітко вбачається перетин земельної ділянки ОСОБА_2 відповідно до Державного Акту (координати а.с. 10) та земельної ділянки ОСОБА_1 відповідно до Державного Акту (координати а.с. 27) та визначено площу накладення S4 = 0,0003 га.

З огляду на це, колегія апеляційного суду відхиляє доводи ОСОБА_1 про те, що відповідно до зазначеного, даний Висновок експерта об`єктивно відобразив накладання земельних ділянок в межах проходу (стежки), що з`єднує дві частини земельної ділянки ОСОБА_2 .

Також, колегія апеляційного суду вважає, що встановлене вище накладення земельних ділянок вже унеможливлює присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам ОСОБА_2 та реєстрацію права власності за позивачем з такими накладеннями. Отже, є помилковими є доводи ОСОБА_1 про те, що лише встановлення накладання фактичних меж земельної ділянки ОСОБА_2 з межами ділянки ОСОБА_1 відповідно Державного земельного кадастру після внесення змін свідчить про порушення прав ОСОБА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було замовлено та розроблено технічну документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки та 23 січня 2018 р. було здійснено відновлення меж та поділ належної ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий номер :39:048:0004 площею 0,2088 га.

Внаслідок поділу утворилось дві нові земельні ділянки, між якими є прохід, а саме: кадастровий номер :04:312:0024 площею 0, 1716 га; кадастровий номер :04:312:0025 площею 0,0359 га.

Відомості про новостворену земельну ділянку кадастровий номер :04:312:0024 площею 0,1716 га, зареєстровані на підставі витягу з Державного земельного кадастру серія та номер: НВ-018, виданого 23.01.2018 року відділом у Кагарлицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 39371980 від 26 січня 2018 року.

Відомості про новостворену земельну ділянку кадастровий номер :04:312:0025 площею 0,0359 га, зареєстровані на підставі витягу з Державного земельного кадастру серія та номер: НВ-018, виданого 23.01.2018 року відділом у Кагарлицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 39365850 від 26 січня 2018 року.

Також, відповідно до відомостей вище вказаного Витягу, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, розробленої ПП «Єдиний Центр» 26 січня 2018 року, встановлено фактичну площу земельної ділянки, кадастровий номер :04:312:0025, у розмірі 0,0359 га (а.с.166-209, 210-229 т. 2).

В судовому засіданні суду першої інстанції 31 жовтня 2018 року за клопотанням відповідача у якості спеціаліста був допитаний начальник ПП «Єдиний центр» ОСОБА_8 , який розробив технічну документацію та кадастрові плани новостворених земельних ділянок ОСОБА_1 .

В процесі допиту ОСОБА_8 визнав, що під час винесення меж в натурі при виготовленні технічної документації ОСОБА_1 на порушення нормативних актів, - він не повідомляв ОСОБА_2 про свій виїзд на місцевість для проведення замірів. ОСОБА_2 не була присутня під час винесення меж в натурі, у нього не було офіційних даних відповідно до статті 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр» при виготовленні технічних документацій та виготовлення технічних документацій відбувалось без таких офіційних даних.

При виготовленні технічної документації щодо поділу земельної ділянки ОСОБА_1 було облаштовано прохід, який по своїй ширині не має 1,2 м., хоча йому було відомо про необхідність облаштування саме такого проходу, а розміри даного проходу формувались від стовпчиків хвіртки, яка знаходиться не під прямим кутом до проходу. ОСОБА_8 не зміг назвати дійсну ширину проходу, не зміг пояснити за рахунок чого відбулось зменшення розміру земельної ділянки ОСОБА_9 , оскільки не мав площі утвореного проходу. Визнав, що під час оформлення технічної документації ОСОБА_1 ним було допущено порушення нормативних актів. Визнав, що під час оформлення технічної документації ОСОБА_1 ним були допущені неточності в замірах координат земельних ділянок, які ним навіть не завжди виносились в натурі під час оформлення технічної документації, а брались як такі що «в нього раніше були». ОСОБА_8 визнав, що виготовляючи технічну документацію ОСОБА_1 він був обізнаний про те, що вона накладається на земельну ділянку ОСОБА_2 , але продовжував виготовляти документацію.

На підтвердження доводів про те, що ОСОБА_1 усунула накладання земельних ділянок в частині проходу (стежки) на земельній ділянці ОСОБА_2 , а також відсутності будь-яких порушень зі сторони відповідача, ОСОБА_1 було надано Висновок експерта №410/08/2019 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 21 серпня 2019 року ТОВ «Експертно-дослідна служба України» (а.с. 141-181 т. 3), де вказано:

1. Порівнюючи межі земельної ділянки, яка зазначена в державному акті серії ЯА №410089, а саме ділянки кадастровий номер :39:048:0004 загальною площею 0,2088 га із межами земельної ділянки кадастровий номер :04:312:0024 та :04:312:0025 встановлено, що:

земельна ділянка кадастровий номер :04:312:0024 площею 0,1716 га має спільні кути поворотних точок із земельною ділянкою кадастровий номер :04:312:0004, а отже їх межі є спільними, що схематично зображено на схемі в додатку № 1;

межі земельної ділянки кадастровий номер :04:312:0025 загальною площею 0,0372 га та межі земельної ділянки кадастровий номер :39:048:0004 загальною площею 0,2088 га мають спільні кути поворотних точок зовнішніх меж, а отже їх межі є спільними окрім двох точок, які на схемі в додатку № 1 позначені під №№ 10 та 18, а саме точка № 10 зміщена від межі ділянки кадастровий номер :39:048:0004 в глибину (середину) на 0,5 см (5 мм), а точка № 18 зміщена від ділянки кадастровий номер :39:048:0004 від межі (назовні) на 0,03 см (0,3 мм), встановити в зв`язку із чим зміщені дані точки від межі земельної ділянки встановити не вбачається за можливе.

Варто зазначити, що частина земельної ділянки кадастровий номер :39:048:0004 загальною площею 0,2088 га, а саме площею в розмірі 12,6 кв.м (зображена жовтим кольором із перехресним штрихуванням червоного кольору), що на схемі позначена під № 1 в додатку № 1 не входить до складу площ земельних ділянок кадастрові номери :04:312:0024; :04:312:0025, які існують в Державному земельному кадастрі.

2. Межі земельних ділянок, які фактично перебувають в користуванні ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 перетинаються в площини із межами земельних ділянок кадастрові номери :04:312:0025 та :04:312:0024, що перебувають у власності ОСОБА_1 , в результаті чого утворилися накладання земельних ділянок, які на схемі в додатку № 2 та № 2А позначені під номерами та графічно відображені знаками Ш»1-8 загальною площею 20,62 кв.м, в тому числі: ділянка НОМЕР_1 (площею 0,3 кв.м), ділянка НОМЕР_2 (площею 1,0 кв.м), ділянка НОМЕР_1 (площею 0,02 кв.м), ділянка НОМЕР_3 (площею 0,6 кв.м), ділянка НОМЕР_2 (площею 0,2 кв.м), ділянка НОМЕР_4 (площею 7,4 кв.м), ділянка НОМЕР_5 (площею 8,9 кв.м), ділянка НОМЕР_6 (площею 2,2 кв.м).

Встановити в зв`язку із чим відбулося накладання меж досліджуваних земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 за результатами проведеного натурного обстеження та аналізом представлених на дослідження матеріалів не вбачається за можливе. Разом із тим експерт припускає, що однією із ймовірних причин, що могла спричинити накладання ділянок могла бути помилка допущенна під час виносу меж в натурі або під час розроблення технічної документації.

3. Фактичні межі землекористування ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 є подібними за конфігурацією до меж земельних ділянок площею 0,1106 га та 0,0288 га зазначеним у кадастрових планах складених Ржищівським міським виробничим відділом КОФ ДП «ЦДЗК» (дата складання відсутня), але не є ідентичними та зміщенні, а саме:

відносно меж земельної ділянки загальною площею 0,1106 га фактична межа землекористування зміщена:

від межі, що позначена точками 15-16 (довжина межі 28,75) фактична межа зміщена в західному напрямку, розмір зміщення становить від 1,05 м до 3,07 м; від межі, що позначена точками 17-18 (довжина межі 26,71 м) фактична межа зміщена в західному напрямку, розмір зміщення становить від 2,54 м до 3,09 м; від межі, що позначена точками 18-19 (довжина межі 9,71 м) фактична межа зміщена в південному напрямку, розмір зміщення становить від 0,44 м до 0,66 м;

відносно меж земельної ділянки загальною площею 0,0288 га фактична межа землекористування зміщена:

від межі, яка позначена літерами від «Г» до «В» (довжина межі 12,3 м) фактична межа зміщена в південно-західному напрямку, розмір зміщення становить від 1,77 м до 2,02 м. Отже, частина земельних ділянок, які належать ОСОБА_1 перебувають у фактичному землекористуванні ОСОБА_2 .. Схема взаємного розташування зображена в додатку № 3 до цього висновку.

Разом з тим, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що Висновок експерта № 410/08/2019 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 21 серпня 2019 року не може бути доказом у справі з огляду на те, що експертиза проведена не на замовлення учасника справи, оскільки довіреність від ОСОБА_1 на представництво інтересів ОСОБА_5 від 14 грудня 2012 року (а.с. 24 т. 1), закінчилася 14 грудня 2015 року, а експертиза замовлена ОСОБА_5 і проведена у серпні 2019 року.

З метою підтвердження наявності перетину земельних ділянок ОСОБА_1 з земельною ділянкою ОСОБА_2 після поділу, а також підтвердження невідповідності фактичних меж земельних ділянок ОСОБА_1 координатам, з документації по землеустрою та межам, зазначеним в її Державному акті серії ЯА № 410089, позивачем замовлено комісійну земельно-технічну експертизу з урахуванням Висновків попередніх двох експертиз: № 2-26/04 від 26 квітня 2017 року, проведеної на підставі ухвали суду першої інстанції судовим експертом ОСОБА_3, та № 410/08/2019 від 21 серпня 2019 року, проведеної за замовленням ОСОБА_5 судовим експертом ОСОБА_4.

Відповідно до Висновку експертів за результатами проведення комісійної земельно-технічної експертизи № 109/11-2019 від 23 січня 2020 року, проведеної судовими експертами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 204-245 т. 3):

- межі земельної ділянки за кадастровим номером :39:048:0004, що належать на праві власності ОСОБА_1 та розташована у АДРЕСА_2 , які зазначені в Державному акті серії ЯА № 410089, зареєстрованому в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 3, частково не відповідають межам цієї земельної ділянки, що наявні в Державному земельному кадастрі після внесення ОСОБА_1 змін;

- межі земельної ділянки за кадастровим номером :39:048:0004, що належать на праві власності ОСОБА_1 та розташована в АДРЕСА_2 , (Державний акт серії ЯА №410089, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 3), згідно з технічної документації на зазначену земельну ділянку накладаються на фактичні межі земельної ділянки, що належать на праві власності ОСОБА_2 та розташована у АДРЕСА_1 (Державний акт серії ІІ-КВ № 085481, зареєстрований в Книзі записів державних актів за № 153 від 30 листопада 2002 року) відповідно до каталогу координат, які мітяться в Технічній документації;

- з часу проведення експертизи № 2-26/04 від 26 квітня 2017 року та станом на дату проведення обстеження, яке відбулося 26 листопада 2019 року, фактичні межі земельної ділянки ОСОБА_1 були частково зміщені у частині «від Б до В», які зазначені в «Описи меж» в Державному акті, виданому ОСОБА_1 ;

- фактичні межі земельної ділянки ОСОБА_1 після поділу частково встановлені таким чином, що не відповідають координатам, які містяться у документах з землеустрою, розроблених у 2018 році.

Заперечуючи проти Висновків комісійної земельно-технічної експертизи, ОСОБА_1 вказувала на те, що на схемі №1 зображено накладання, яке не може братись до уваги, оскільки за зображеними наявними проміжками між ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є зрозумілим, що координати точок земельних ділянок ОСОБА_2 виконані не правильно, оскільки вони зміщені в сторону від суміжних ділянок ОСОБА_1 . Схема № 3 також, не підтверджує порушення прав ОСОБА_2 , оскільки таке накладання утворене з неактуальними координатами точок земельної ділянки ОСОБА_1 , тобто взяті до внесення змін. На даний момент ця помилка виправлена. Таким чином, Висновок не підтверджує наявність актуальних накладань, наявність правильних координат точок у ОСОБА_2 та відповідно порушення її прав.

На підставі клопотання ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційної інстанції опитано у якості експерта судового експерта ОСОБА_4.

Під час роз`яснення свого висновку відповідно до частини 4 статті 72 ЦПК України судовий експерт ОСОБА_4. повідомив, що всі документи, які надавались для проведення експертизи були вказані в переліку документів наданих на експертизу. В заяві на проведення експертизи за замовленням ОСОБА_5 та у переліку документів в описовій частині експертизи не вказана довіреність на підставі якої він діяв, від імені відповідача ОСОБА_1 , та експерт не пам`ятає чи така довіреність взагалі була.

Експерт повідомив, що Висновок експертів за результатами проведення комісійної земельно-технічної експертизи № 109/11-2019 від 23 січня 2020 року, виконувався на основі більшого пакету документів та містить більш повні відомості та висновки, ніж Висновок експерта № 410/08/2019 від 21 серпня 2019 року. Отже, при проведенні комісійної експертизи використано більше документів та відомостей наданих позивачем, які не були надані відповідачем під час проведення ним експертизи одноособово, а тому не були та не могли бути враховані.

Експерт підтвердив правильність Висновків експертів за результатами проведення комісійної земельно-технічної експертизи № 109/11-2019 від 23 січня 2020 року.

Експерт підтвердив що за Висновком № 109/11-2019 від 23 січня 2020 року наявне накладення на фактичні межі земельної ділянки ОСОБА_2 та неможливість присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам ОСОБА_2 та реєстрації права власності за нею з такими накладеннями.

Експерт підтвердив, що паркан, яким відмежовані земельні ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є старим дерев`яним парканом які встановлювали колись та виглядає таким, що йому понад 10 років (на момент проведення експертизи). Тобто, цей паркан є фактичними межами, за якими й здійснювалось визначення фактичних меж при проведенні комісійної експертизи. Отже, технічна документація на земельні ділянки ОСОБА_1 виконана з порушенням меж її земельних ділянок.

Оцінивши вказаний Висновок комісійної земельно-технічної експертизи та заперечення ОСОБА_1 на нього, роз`яснення судового експерта ОСОБА_4. в сукупності з іншими доказами, що знаходяться в матеріалах справи, колегія апеляційного суду встановила, що після проведення ОСОБА_1 поділу земельної ділянки зберігся перетин (накладка) з земельною ділянко ОСОБА_2 .

Таким чином, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що наявність перетину земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 доводиться вище зазначеними письмовими доказами, Висновком експерта № 2-26/04 від 26 квітня 2017 року та Висновком експертів за результатами проведення комісійної земельно-технічної експертизи № 109/11-2019 від 23 січня 2020 року, а також роз`ясненнями судових експертів ОСОБА_3, ОСОБА_4., наданими в судовому засіданні.

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом визнання недійсним та скасування

державного акту у зв`язку з порушенням її прав внаслідок перетину земельних ділянок сторін у справі.

Способи захисту прав на земельні ділянки передбачено статті 152 ЗК України, відповідно до частини 2, 3 якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до п. «г» частини 1 статті 96 ЗК України, до кола обов`язків землекористувачів входить, зокрема, обов`язок не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до частини 1 статті 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у Постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-319цс15, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень, зокрема, органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, тому у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду враховує, що визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

З огляду на це, колегія апеляційного суду вважає, що порушене право ОСОБА_2 підлягає захисту, позовні вимоги усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею шляхом визнання недійсним та скасування державного акту правильно задоволено судом першої інстанції.

Щодо строків позовної давності, на які посилається відповідач, то колегія апеляційного суду враховує таке.

Відповідно до статей 257, 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

ОСОБА_2 звернулась до Кагарлицького районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 у серпні 2015 року.

Відповідач заявив клопотання про застосування строку позовної давності (а.с. 123 т. 3).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, пояснень учасників справи та обставин встановлених судом під час розгляду справи, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 розпочала роботи по зведенню огорожі по межі із сусідньою земельною ділянкою ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 , не повідомляючи ОСОБА_1 , встановила паркан із металевої сітки та бетонних стовпчиків таким чином, що ширина проїзду загального користування зменшилась, між сторонами у 2012 році виник спір щодо перетину земельних ділянок, який продовжується до сьогоднішнього дня.

В рамках забезпечення позову у справі № 014/653/12-ц про зобов`язання ОСОБА_2 звільнити проїзд загального користування до житлового будинку ОСОБА_1 , ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 15 січня 2013 року заборонено Балико-Щучинській сільській раді приймати будь-які рішення щодо спірної земельної ділянки, а також здійснювати будь-які дії, в тому числі і видачу документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 , щодо вказаної земельної ділянки. Заборонено Ржищівському міському відділу Київської обласної філії ДП «Центр ДЗК» виготовляти, погоджувати та вчиняти інші дії щодо технічної документації на земельну ділянку ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Заходи забезпечення позову скасовано ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 29 жовтня 2014 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/53072501).

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду вважає, що до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 648/533/16-ц.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_1 відновити межі земельних ділянок загальною площею 0,3238 га за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_2 згідно з Державним актом на право приватної власності на землю, зареєстрованим в Книзі записів державних актів за № 153 від 30 листопада 2002 року, та перенести збудований нею ( ОСОБА_1 ) паркан згідно з межами, зазначеними в Державному акті на право приватної власності на землю, зареєстрованим в Книзі записів державних актів за № 153 від 30 листопада 2002 року, то колегія апеляційного суду вважає, що підстави для її задоволення відсутні з огляду на таке.

Так, до переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 406, віднесено зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема, парканів (п. 6 вказаного переліку). Отже, отримувати дозвільні документи на встановлення паркану на своїй земельній ділянці її власнику не потрібно.

При цьому, паркан має відповідати вимогам, які до нього ставляться законодавством. Його висота, відповідно до п. 6.7 ДБН Б.2.2-5 «Благоустрій територій», має бути не більше ніж 2 м на межі сусідніх земельних ділянок та не більше ніж 2 м 50 см на межі з вулицею для забезпечення нормативної інсоляції та провітрювання суміжних територій.

Разом з тим, поряд з вказаними вимогами, повинні також враховуватись правила благоустрою у окремих населених пунктах, якими може бути встановлено меншу висоту порівняно з ДБН, а також додаткові вимоги до встановлення паркану.

Також, огорожа присадибних ділянок не повинна виступати за червону лінію вулиці та межі ділянки (п. 6.1.34 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій»).

Більше того, слід мати на увазі, що частиною 1 статті 103 Земельного кодексу України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Якщо встановленим парканом об`єктивно порушуються право власника сусідньої земельної ділянки, а також паркан не відповідає наведеним вище вимогам законодавства, останній може звернутись до суду за захистом своїх прав.

Згідно з п.4 частини 2 статті 16 ЦПК способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення.

Межі ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками, тому необхідно відрізняти позовні вимоги про встановлення та відновлення меж ділянки.

З огляду на зазначені норми матеріального права встановлення меж ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду. Суд розглядає справи щодо відновлення меж ділянки, тобто спір про поновлення права, яке існувало в разі його можливого порушення.

Щодо зустрічних позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_2 звільнити та не чинити перешкод у користування проїздом загального користування демонтувати встановлену бетонну стінку та стовпчики на повороті на АДРЕСА_1 , знести збудовану бетонну відмостку (фундамент) між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , то колегія апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на таке.

З травня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погіршилися стосунки, оскільки ОСОБА_1 розпочала роботи по зведенню огорожі по межі із сусідньою земельною ділянкою ОСОБА_2 .

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 30 грудня 2013 року у справі № 014/653/12-ц, встановлено, що сторони є суміжними землевласниками, і проживають в АДРЕСА_1 ( ОСОБА_2 ) та НОМЕР_2 ( ОСОБА_1 ).. До будинку позивача існує проїзд загального користування, який проходить повз будинок відповідачки.

В серпні 2012 року ОСОБА_2 без дозволу виконавчого комітету Балико-Щучинської сільської ради та не повідомляючи ОСОБА_1 , біля свого будинку змінила межі своєї земельної ділянки шляхом встановлення паркану із металевої сітки та бетонних стовпчиків таким чином, що ширина проїзду загального користування зменшилась. Також, ОСОБА_2 було зменшену ширину воріт менше як на 3 метри, встановлених на проїзді загального користування, а встановлений паркан частково перекриває заїзд (ворота) безпосередньо до будинку ОСОБА_1 .

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 30 грудня 2013 року у справі № 014/653/12-ц зобов`язано ОСОБА_2 звільнити проїзд загального користування до житлового будинку ОСОБА_1 таким чином, щоб ширина цього проїзду становила не менше 3 м 50 см, а також демонтувати ворота на проїзді загального користування (у двір).

Визнано незаконним акт постійної комісії Балико-Щучинської сільської ради з питань регулювання земельних відносин № 4 від 17 жовтня 2012 року, яким погоджено земельні ділянки ОСОБА_2 без підпису ОСОБА_1 в акті погодження меж земельної ділянки.

Визнано незаконним та скасувати рішення ХХ сесії VI скликання Балико-Щучинської сільської ради 18 жовтня 2012 року, яким вирішено вважати погодженою межу між земельними ділянками належними громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - погодженою та надано дозвіл на виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку в АДРЕСА_1 без підпису громадянки ОСОБА_1 в акті погодження меж земельної ділянки ОСОБА_2 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/52963049).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 17 квітня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 30 грудня 2013 року в частині стягнення моральної шкоди та визнання незаконним акту постійної комісії Балико-Щучинської сільської ради з питань регулювання земельних відносин № 4 від 17 жовтня 2012 року, скасовано і ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову в цій частині (а.с. 98-100 т. 2).

Рішення суду виконано у повному обсязі, що підтверджується Постановами заступника начальника відділу державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління у Київській області від 17 вересня 2014 року про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з виконанням рішення у повному обсязі (а.с. 74-76 т. 1).

Відповідно до Постанови заступника начальника відділу державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління у Київській області від 17 вересня 2014 року закінчено виконавче провадження № 43549489 у зв`язку з виконанням у повному обсязі рішення суду, яким зобов`язано ОСОБА_2 звільнити проїзд загального користування, демонтувати встановлений нею паркан біля будинку АДРЕСА_1 та встановити його таким чином, щоб ширина проїзду становила не менше 3 м 50 см. (а.с. 74-76 т. 1).

В результаті проведених в жовтні 2015 року ОСОБА_2 робіт з укріплення схилу та оновлення загорожі до її двору (земельних ділянок) по АДРЕСА_1 ширина проїзду не була зменшена менше, ніж 3 м 50 см. Наразі радіус проїзду становить 4 м 30 см, а ширина - 3 м 60 см (а.с. 69-70 т. 1).

Щодо зустрічних позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення XXXVI сесії VI скликання Балико-Щучинської сільської ради від 15 січня 2015 року, яким затверджено Акт погодження меж № 13 від 17 грудня 2014 року, то колегія апеляційного суду також погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на таке.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, підставою для складання Акту погодження меж № 13 від 17 грудня 2014 року та затвердження цього Акту рішенням сесії є факт неприязних стосунків та відмова ОСОБА_1 від погодження меж.

Відповідно до Акту № 13 від 17 грудня 2014 року, земельною комісією було зроблено огляд та обміри земельної ділянки ОСОБА_2 . У зв`язку з тим, що через неприязні стосунки та не добросусідство ОСОБА_1 відмовляється підписати акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки, комісія вирішила вважати таку межу погодженою.

Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або користувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частини 2 статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а частиною 2 статті 161 ЗК України виконання рішення, що до земельних спорів здійснюється органом, який прийняв це рішення.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина 4 цієї статті).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 26 серпня 2020 року скасувати в частині позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_1 перенести збудований нею паркан згідно з межами, зазначеними в Державному акті на право приватної власності на землю ОСОБА_2 , що зареєстрований в Книзі записів державних актів за № 153 від 30 листопада 2002 року та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

В іншій частині рішення суду залишити - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення тексту повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 23 грудня 2021 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська