Справа № 172/1/21
Провадження № 2/172/158/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.03.2021 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Битяка І.Г. за участі секретаря судового засідання Глушко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка у відсутність сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Селяського фермеського господарства «РІЙ-25» про повернення коштів за земельний пай, -

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказує, що їй на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ЯЛ № 929774 належить земельна ділянка цільового призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,8661 га кадастровий номер :01:011:0042. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 181587,79 грн.

Між нею та відповідачем 25 травня 2014 року був укладений договір оренди землі на вказану вище земельну ділянку строком на 5 років. Договір оренди землі був дійсний до 31.12.2019 року, що відповідає п. 2.1. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку дата державної реєстрації речового права оренди землі проведена 03.06.2014 року зі строком дії речового права до 31.12.2019 року. Орендна плата за 2018-2019 роки частково не виплачена, а саме: у 2018 році - не доплачено 500 грн., у 2019 році - 13000,00 грн. За 2020 рік відповідач повинен сплатити їй компенсацію за незаконне самовільне зайняття земельної ділянки в сумі 20000,00 грн. Після її телефонних дзвінків орендарем перераховано на ім`я позивача через поштове відділення кошти в сумі 5051 грн. В той же самий час їй стало відомо, що інші фермери Павлівської сільської ради, в тому числі й ОСОБА_2 , сплачують пайовикам орендну плату в більших розмірах, ніж відповідач сплатив їй. Крім того, через незаконні дії відповідача щодо неповернення їй земельної ділянки вона понесла матеріальні витрати, в тому числі, й витрати на пальне для поїздок до суду з м. Дніпра, де вона проживає, а також відповідачем завдана моральна шкода. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за земельний пай в сумі 28500,00 грн., моральні та матеріальні витрати, з урахуванням витрат на пальне, в сумі 10000,00 грн. та судовий збір в сумі 840,80 грн.

Ухвалою судді від 15.01.2021 року провадження у справі відкрито та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача ОСОБА_3 надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказує, що згідно з договором оренди землі від 25.05.2014 року укладеного між сторонами передбачено орендну плату у розмірі 3% вартості землі, що становить 4185,75 грн. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється у урахуванням індексації. З витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки видно, що вартість земельної ділянки, що належить позивачці становить 181587,79 грн. На підставі п.п. 3.1, 33 договору оренди землі та оцінки землі відповідач повинен був сплатити ОСОБА_1 орендну плату за 2018-2020 роки по 5447,63 грн. з урахуванням прибуткового податку 18% та військового збору 1,5%, тому фактично позивачка повинна була отримати орендну плату в сумі 4385,35 грн. Однак, СФГ «РІЙ-25» за вказаний період нарахувало по 6273,90 грн. та сплачувало фактично за мінусом податкових зборів 5050,49 грн., що повністю відповідає умовам договору. Сплату та отримання орендної плати за 2020 рік позивачка сама підтверджує у своїй позовній заяві. Стягнення моральної шкоди не знаходить свого підтвердження, оскільки відповідачем орендна плата виплачувалась у повному обсязі в строки та розмірі встановлені договором.

Позивачка ОСОБА_1 надала відповідь на відзив на позовну заяву.

На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до такого.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним Кодексом України, Цивільним Кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (ч. 4 ст. 124 Земельного кодексу України).

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству.

Відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії ЯЛ

№ 929774 ОСОБА_1 належить земельна ділянка цільового призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,8661 га кадастровий номер :01:011:0042, що розташована на території Павлівської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області.

25 травня 2014 року між ОСОБА_1 як власником земельної ділянки та СФГ «РІЙ-25» був укладений договір оренди землі вказаної вище земельної ділянки. Згідно з п. 2.1 договір укладено на 5 років. З урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою, договір оренди є чинним до 31 грудня останнього року оренди, тобто до 31 грудня 2019 року.

Відповідно до п. 14.1 договору оренди землі від 25.05.2014 року цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно видно, що державний реєстратор реєстраційної служби Васильківського районного управління юстиції Дніпропетровської області здійснив 04.06.2014 року державну реєстрацію договору оренди землі укладеного 25.05.2014 року між ОСОБА_1 та СФГ «РІЙ-25», номер запису в реєстрі 5900087. Строк оренди зазначено до 31.12.2019 року з правом передачі в піднайм (суборенду).

Відповідно до п. 3.1 договору оренди землі від 25.05.2014 року за кожен рік використання землі орендар виплачує орендну плату в розмірі 3 % від вартості, що становить 4185,75 грн., а згідно з п. 3.3 договору оренди землі обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації.

З витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 09.01.2020 року видно, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,8661 га кадастровий номер :01:011:0042 складає 181587,79 грн.

На підтвердження сплати орендарем орендної плати ОСОБА_1 представником відповідача надано відомості нарахування та виплати орендної плати за 2017-2019 роки, де зазначено, що ОСОБА_1 отримала за кожен рік вказаного періоду орендну плату в сумі 5050,49 грн., що підтверджується підписом позивачки.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем орендодавцю ОСОБА_1 виплачена орендна плата за період з 2017 по 2019 роки у повному обсязі, як того вимагають умови укладеного між сторонами договору оренди землі та нормативно-грошова оцінка належної позивачці земельної ділянки.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення матеріальних та моральних витрат, в тому числі витрат на пальне в сумі 10000,00 грн.

При цьому, позивачем додано до позовної заяви чеки на придбання палива на загальну суму 2499,44 грн., однак з вказаних документів не можливо встановити хто саме придбав це паливо, на які цілі витрачено це пальне.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтями 16, 23, 1167 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов"язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Разом з цим, позивачкою взагалі не вказано в чому саме полягає моральна шкода, яка завдана їй, як вона вважає, неправомірними діями відповідача. Не додано позивачем й жодного доказу на підтвердження вказаної позовної вимоги.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, на підставі достовірних, належних та допустимих доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про повернення коштів за земельний пай необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 16 ЦК України, Законом України «Про оренду землі», ст.ст. 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Селяського фермеського господарства «РІЙ-25» про повернення коштів за земельний пай.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Васильківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Г. Битяк