Номер провадження: 22-ц/813/4062/21
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді- Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

відповідач Комунальне підприємство Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2020 року у складі судді Мурзенка М.В.,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації», та з урахуванням уточнень позовних вимог просила суд: скасувати рішення державного реєстратора КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондара О.М., індексний №40212616 від 20.03.2018 про перенесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно для подальшого припинення права власності; скасувати рішення державного реєстратора КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондара О.М., індексний №40213168 від 20.03.2018 про припинення права власності ОСОБА_1 та відновити запис про право власності ОСОБА_1 на 1/4 частку у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, посвідченого Шевиріною А.О., державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори 04.01.1994 №4-4; скасувати рішення державного реєстратора КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Рубан М.О., індексний № 41744074 від 22.06.2018 та внести зміни до розділу №101, щодо опису об`єкту нерухомості, а саме, поновити запис про опис об`єкта: «загальна площа: 49,7 кв.м, житлова площа: 23,6 кв.м, складається в цілому з одного кам`яного житлового будинку під літерою «А» та надвірних споруд під літерами «Д» - літня кухня, №1-2 «огорожа», І-ІІ мостіння».

В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що вона на підставі договору дарування від 04.01.1994 набула право власності на 1/4 частку у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 частки у праві власності на будинок належать ОСОБА_2 . Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30.11.2017 припинено право власності позивача на належну їй частку та на підставі вказаного рішення внесені відповідні записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.07.2018 вказане рішення було скасовано. Проте позивач позбавлений можливості поновити реєстрацію свого права власності з огляду на те, що 22.06.2018 державним реєстратором КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Рубан М.О. за заявою відповідача було внесено запис про зміну технічних характеристик об`єкту нерухомості.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що порушено право власності позивача, за захистом якого остання звернулась до суду про скасування рішень державного реєстратора та поновлення записів щодо її права власності та щодо опису об`єкта нерухомого майна. Належним та ефективним способом захисту у разі, якщо рішення державного реєстратора прийнято з порушенням закону - є скасування рішення державного реєстратора, а у разі, якщо скасовується або визнається не дійсним документ, на підставі якого проводилась державна реєстрація, то належним та ефективним є скасування запису про проведену реєстраційну дію або зареєстрованого права. Як вбачається з заяв про перенесення даних з ДРРП для подальшого припинення та про державну реєстрацію скасування права власності, зареєстрованих у базі даних заяв відповідно за №27310955, №27311470, які містяться в реєстраційній справі на них взагалі відсутні підписи будь-якої особи. Особу позивача державний реєстратор Бондар О.М. встановити не міг, оскільки вона до нього не зверталась. Це також підтверджується матеріалами реєстраційної справи - якщо б позивач особисто звернулась до державного реєстратора Бондар О.М. та він би встановлював її особу за паспортом громадянина України, то помітив би, що її прізвище ОСОБА_3 , а не ОСОБА_4 , як написано у заявах. Ця обставина підтверджується паспортом громадянина України, копія якого міститься в матеріалах справи. За таких обставин, рішення про державну реєстрацію №40212612 та №40213168 від 20.03.2018, прийняті державним реєстратором Бондар О.М. були прийняті ним без достатньої правової підстави (а саме, за відсутності факту звернення заявника), а тому підлягають скасуванню. Державним реєстратором КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Рубан М.О. були внесені зміни до державного реєстру речових прав на нерухоме майно без достатньої правової підстави. Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач не надав відзиву, в я кому б заперечував цей факт, а також документів, які спростовують те, що зазначені зміни об`єкту нерухомого майна є самочинними, а за таких обставин, відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України право власності на них відповідач не набуває.

Представник КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації», відповідач ОСОБА_2 в судове засідання 07.12.2021 не з`явився, про дату, час місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не заявив.

Враховуючи вищевикладене, суд вирішив розглянути справу без участі відповідачів.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та її представників, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Апеляційний суд погоджується з аргументами апелянта з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до договору дарування від 04.01.1994, посвідченого Сьомою Одеською нотаріальною конторою, ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_5 у дар ј частину домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що складалось в цілому з одного кам`яного будинку, загальною площею 23,6 кв. м. під літерою "А" та надвірних споруд під літерами "Б", "В", "С" - сараї, "Г" вбиральня, "Д" літня кухня, "1-3 - огородження, І-II - мощення, розташованих на земельній ділянці площею 778 кв. м.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.06.2010 встановлено факт належності ОСОБА_1 договору дарування від 04.01.94, зареєстрованого в реєстрі за N4-4, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Сьомої Одеської нотаріальної контори від 27.08.2016, відповідачу ОСОБА_2 належить 3/4 часток житлового будинку з надвірними спорудами під АДРЕСА_1 . Житловий будинок складається в цілому з одного кам`яного житлового будинку під літерою "А", загальною площею 49,7 кв. м., в тому числі житловою площею - 23,6 кв. м., та надвірних споруд під літерами "Д" - літня кухня, N1-2 огорожа, І-II - мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 778 кв. м., яка знаходиться у фактичному користуванні.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30.11.2017 у справі N521/3483/17 за позовом ОСОБА_2 припинено право власності ОСОБА_1 на належну їй 1/4 частину вказаного будинку, визнано право власності на вказану частину за ОСОБА_2

20.03.2018 державним реєстратором Бондарем О.М. на підставі рішення №40212616 перенесено інформацію щодо права власності ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 з Реєстру прав власності на нерухоме майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно для подальшого припинення. Скасовано запис про право власності ОСОБА_1 на підставі рішення державного реєстратора №40213168 від 20.03.2018 та зареєстровано право власності на ј частку у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2

13.04.2018 під час проведення технічної інвентаризації житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на замовлення ОСОБА_2 ФОП ОСОБА_6 зроблено висновок №12 щодо технічного стану об`єкту нерухомості. Відповідно до вказаного висновку встановлено наявність технічної помилки при визначенні будівлі літ «Д» як літньої кухні, так як в технічному паспорті від 18.01.2005 вищезазначена будівля інвентаризована як житловий будинок літ «Д» з поверховими планами та експлуатацією приміщень. Вказано, що зазначена споруда не є самочинною, а також встановлено зміну функціонального призначення деяких кімнат в житлові та нежитлові без проведення самочинного будівництва або реконструкції. За рахунок вказаних змін об`єкт нерухомості житловий будинок має наступний склад: житловий будинок літ. «А», житловий будинок літ. «Д», душова літ. «Е», вбиральня літ. «Ж», огорожа 1-4 загальною площею 112,1, житловою 56,6 кв.м.

13.04.2018 ОСОБА_2 виготовлено технічний паспорт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами.

22.06.2018 державним реєстратором КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Рубан М.О. внесено запис про зміну технічних характеристик об`єкту нерухомості щодо його площі, кількості житлових будинків та господарських споруд, а саме: кількість будинків зросла до 2 житлових будинків, з`явилось 2 господарських споруди-душова, вбиральня. Загальна площа будинку збільшилася до 112,1 кв.м., житлова до 56,6 кв.м.

Підставою внесення змін слугувало рішення державного реєстратора №41744074 від 22.06.2018 прийняте на підставі висновку №12 від 13.04.2018 щодо технічного стану об`єкта нерухомості.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.07.2018 заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.11.2017 щодо припинення права власності ОСОБА_1 на належну їй 1/4 частину вказаного будинку, визнання права власності на вказану частину за ОСОБА_2 , скасовано, справу призначено до розгляду.

Рішенням державного реєстратора Янчевою Я.Г. від 19.10.2018 відмовлено ОСОБА_1 у скасуванні запису про право власності з посиланням на те, що підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_2 на ј частину спірного будинку стало не лише скасоване заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.11.2017, а й висновок щодо технічного стану вказаного об`єкту №12 від 13.04.2018, виданого ФОП ОСОБА_6 та технічного паспорту від 13.04.2018.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд врахувавши правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі N802/1340/18-а, вказав про те, що позивачем обрано неналежний (неефективний) спосіб захисту своїх прав, оскільки ОСОБА_1 звернулася з позовом про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а не з позовом про скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності.

Апеляційний суд не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 у справі N925/1265/16).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (Близькі за змістом висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі N338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі N905/1926/16 та від 30 січня 2019 року у справі N569/17272/15-ц).

За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон України N 1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У частині другій статті 26 Закону України N1952 (у редакції, чинній до 16 січня 2020 року, яка діяла на час прийняття оскаржуваних рішень державних реєстраторів) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Однак згідно з Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України N 1952 викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України N1952 (у редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України N1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Викладене свідчить, що з 16 січня 2020 року, тобто на час ухвалення оскаржуваного рішення, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав, тому суд першої інстанції помилково констатував необхідність застосування позивачем такого способу судового захисту, який в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачеві відновлення порушеного права, а отже неспроможний надати особі ефективний захист її прав.

Водночас апеляційний суд зазначає, що у пункті 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України N1952.

Зважаючи на те, що з 16 січня 2020 року і на час ухвалення оскаржуваного рішення про відмову у позові матеріально-правове регулювання спірних реєстраційних відносин істотно змінилося, на що не звернув уваги суд першої інстанції, апеляційний суд зазначає про наявність достатніх підстав вважати, що за таких обставин позивач буде позбавлений можливості ефективного захисту своїх порушених прав у спосіб, запропонований в оскаржуваному рішенні, а саме шляхом ухвалення судового рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію речових прав на спірне нерухоме майно.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справах N906/516/19, N905/633/19, N922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі N922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі N910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі N916/2464/19 та від 03 вересня 2020 року у справі N914/1201/19.

Щодо суті заявлених позовних вимог апеляційний суд зазначає, що зі свідоцтва про право на спадщину від 27.08.2016 вбачається, що ОСОБА_2 отримав у власність ѕ частки житлового будинку з надвірними спорудами під літ. АДРЕСА_1 , який складається в цілому з одного кам`яного житлового будинку під літерою "А", загальною площею 49,7 кв. м., в тому числі житловою площею - 23,6 кв. м., та з надвірних споруд під літерами "Д" - літня кухня.

Отже, у вказаному свідоцтві, яке є правовстановлюючим документом вказано, що споруда під літ. «Д» є літньою кухнею.

Згідно відомостей, які викладені у висновку №12 від 13.04.2018 в технічному паспорті від 18.01.2015 вказана вище будівля інвентаризована як житловий будинок під літ. «Д» та за технічним висновком стану об`єкту нерухомості майна літ «Д» помилково зазначена в об`єктах та не є самочинною, а являється за фактом використання житловим будинком під літ. ОСОБА_7 і має можливість використання в якості житлового будинку.

В технічному паспорті на житловий будинок, виготовленому на замовлення відповідача 13.04.2018 літ. «Д» зазначено як житловий будинок.

Отже, станом на час скасування заочного рішення суду (06.07.2018), яким було припинено право власності ОСОБА_1 на належну їй 1/4 частину вказаного будинку та визнано право власності на 1/4 частину за ОСОБА_2 , споруда під. літ. «Д» в загальній характеристиці будинку набула іншого статусу, що безумовно впливає на права ОСОБА_1 .

Враховуючи, що частка нерухомого майна не відокремлена, зміна характеристики і щодо літ. «Д» не лише перешкоджає відновленню реєстрації права власності ОСОБА_1 , але і по суті змінює об`єкт права власності в цілому.

З урахуванням вищевикладеного рішення державного реєстратора №40212616 від 20.03.2018 про перенесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно для подальшого припинення права власності; №40213168 від 20.03.2018 про припинення права власності ОСОБА_1 ; №41744074 від 22.06.2018 про внесення змін щодо об`єкту нерухомого майна порушують права та законні інтереси позивача та є перешкодою для їх відновлення.

Відповідно до статті 19 Закону підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили.

Згідно з пунктом 9 частиною першою статті 27 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

За положеннями статті 26 Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі скасування на підставі рішення суду, зокрема, рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону).

Отже, скасування оспорюваних рішень державних реєстраторів в судовому порядку є підставою для відновлення реєстрації права власності позивача на нерухоме майно, а тому в задоволенні вимог про відновлення запису та внесення змін про опис майна слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2020 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення державного реєстратора КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондар Олексія Миколайовича, індексний №40212616 від 20.03.2018 про перенесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно для подальшого припинення права власності.

Скасувати рішення державного реєстратора КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондар Олексія Миколайовича, індексний №40213168 від 20.03.2018 про припинення права власності ОСОБА_1 .

Скасувати рішення державного реєстратора КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Рубан Майї Олександрівни, індексний №41744074 від 22.06.2018.

В задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» про відновлення запису про право власності ОСОБА_1 на ј частку у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, посвідченого Шевиріною А.О., державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори 04.01.1994 №4-4, внесення змін до розділу №101, щодо опису об`єкту нерухомості, а саме - поновити запис про опис об`єкта: «загальна площа: 49,7 кв.м, житлова площа: 23,6 кв.м, складається в цілому з одного кам`яного житлового будинку під літерою «А» та надвірних споруд під літерами «Д» - літня кухня, №1-2 «огорожа», І-ІІ мостіння» - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 24.12.2021.

Головуючий:

Судді: