Ухвала

22 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 752/16619/14-ц

провадження № 61-20323 ск21

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Желепи О. В., Кравець В. А., від 02 листопада 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича, заінтересована особа - акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною скаргою, посилаючись на те, що 08 жовтня 2018 року постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Д. В. (далі - приватний виконавець)відкрито виконавче провадження № 57373834, за виконавчим листом № 752/16619/14-ц від 03 грудня 2015 року, про солідарне стягнення з неї та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 162 398,05 грн.

В обгрунтування скарги зазначила, що приватний виконавець у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» відкрив виконавче провадження протиправно, поза межами річного строку, встановленого для виконання рішення суду.

Заявник просила визнати неправомірними дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та скасувати вказану постанову, оскільки при виконанні виконавчого листа від 03 грудня 2015 року не можуть бути застосовані положення Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02 червня 2016 року щодо встановлення строків для виконання виконавчих документів, так як цей закон не має зворотної дії у часі.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва у складі судді Колдіної О. О. від 26 листопада 2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.Визнано протиправними дії приватного виконавця в частині прийняття постанови від 08 жовтня 2018 року ВП 57373834 про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 752/16619/14-ц, виданого 03 грудня 2015 року Голосіївським районним судом міста Києва та скасовано вказану постанову.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 26 листопада 2020 скасовано та постановлено нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги.

13 грудня 2021 року до Верховного Суду ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року, тобто після закінчення строку на касаційне оскарження, в якій просила скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст оскаржуваної постанови було складено 04 листопада 2021 року, однак про її наявність стало відомо 12 листопада 2021 року.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, заявник у розумний інтервал часу після ознайомлення із постановою суду апеляційної інстанції звернулася з касаційною скаргою, вважаємо за можливе його поновити.

Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у зв`язку з необгрунтованістю касаційної скарги , з урахуванням такого.

Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом статті 1, частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, в межах якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи із норм статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до частини третьої статті 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 02 вересня 2015 року Голосіївським районним судом міста Києва ухвалено рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк»,заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 162 398,05 грн. На підставі вказаного рішення 03 грудня 2015 року було видано два виконавчі листи, які представник банку отримав 22 грудня 2015 року та пред`явив до виконання. 21 червня 2017 року державний виконавець виніс постанову про повернення стягувачу виконавчого документа. У жовтні 2018 року стягувач повторно подав заяву про відкриття виконавчого провадження, за якою 08 жовтня 2018 року відкрито виконавче провадження.

Закон України «Про виконавче провадження» у редакції від 21 квітня 1999 року, яка діяла на момент видачі виконавчих листів, тобто станом на 03 грудня 2015 року, передбачав, що виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання протягом одного року.

Указаний закон втратив чинність на підставі Закону України «Про виконавче провадження» N 1404-VIII від 02 червня 2016 року.

Згідно з пунктами 5, 7 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 02 червня 2016 року, яка набрала чинності 05 жовтня 2016 року) виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент повернення виконавчого документа стягувачу) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент повернення виконавчого документа стягувачу) строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Статтею 37 вказаного Закону передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12цього Закону.

Таким чином, звертаючись із заявою про відкриття виконавчого провадження у жовтні 2018 року, заявник не пропустив строк, встановлений для пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки такий строк переривався, а тому строк пред`явлення слід обчислювати з 21 червня 2017 року до 21 червня 2020 року.

Подібні за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі № 569/3149/15-ц.

Суд апеляційної інстанції встановивши, що на момент набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» N 1404-VIII від 02 червня 2016 року та на момент звернення стягувача із заявою про відкриття провадження за виконавчим листом № 752/16619/14-ц строк його пред`явлення до виконання не сплив, дійшов вірного висновку про скасування ухвали суду першої інстанції, постановленої з порушенням норм процесуального права, та правильно відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

З огляду на зазначене, доводи касаційної скарги в цій частині є безпідставними та ґрунтуються на неправильному розумінні ОСОБА_1 норм права.

Доводи касаційної скарги про те, що приватний виконавець безпідставно відкрив виконавче провадженняє необгрунтованими, оскільки не містять у собі посилань на обставини чи докази, які спростовують висновки апеляційного суду, а зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції та переоцінки встановлених судом обставин, що відповідно до положень статті 400 ЦПК Українизнаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку щодо незаконності і неправильності судового рішення.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції частини третьої статті 451 ЦПК України, положень статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись статтею 390, частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича, заінтересована особа - акціонерне товариство «Альфа-Банк».

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара