Провадження № 6/638/95/21
УХВАЛА

Іменем України

10 грудня 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Шишкіна О.В.,

за участю секретаря судового засідання Олейник О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

встановив:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. В обґрунтування заяви зазначив, що з 2002 року в Шевченківському відділі виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області (що складає 16 років) перебуває виконавче провадження по стягненню з нього боржника ОСОБА_1 на користь стягувана: ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно починаючи з 10.10.2002 року до досягнення дитиною повноліття. У квітні місяці 2018 року ОСОБА_1 поштою було отримано розрахунок заборгованості з виконавчої служби, на підставі чого він 10.05.2018 року звернувся до виконавчої служби з заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження з метою довідатись, що за розрахунок заборгованості йому було направлено поштою, вияснити на підставі яких документів та що він кому повинен.

10.05.2018 року, виконавче провадження було відкрито 11.12.2002 року старшим державним виконавцем Манжос І.І. відділу державної виконавчої служби Дзержинського районного управління юстиції у м Харкові при розгляді заяви Дзержинського районного суду м. Харкова про примусове виконання Виконавчого листа № б/н виданого 21.10.2002 року Дзержинським районним судом міста Харкова про стягнення з ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно починаючи з 10.10.2002 року до досягнення дитиною повноліття на користь ОСОБА_2 .

Заявник зазначає, що державною виконавчою службою було прийнято виконавчий лист, який не відповідав вимогам закону, прийнято за відсутності заяви про примусове виконання, прийнято за відсутності даних про дату подачі виконавчого листа, виконавчий лист прийнято, що виданим судом відносно рішення шо не набуло чинності, виконавчий лист прийнято без вказівки в ньому про строк пред`явлення.

За вищевикладених обставин просив суд визнати такий виконавчий документ, таким що не підлягає виконанню.

В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, заявник надав заяву про розгляд заяви за його відсутністю.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відсутність для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 21.10.2002 року у справі № 2-10002/02 стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харків, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно починаючи з 10.10.2002 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення набрало законної сили 21.10.2002 року.

21 жовтня 2002 року Дзержинським районним судом м. Харкова стягувачу видано виконавчий лист.

Оскільки виконавчий лист було видано 21.10.2002 року, підлягають застосуванню положення Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV, в редакції чинній на 21.10.2002 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.18-1 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року зазначено, що виконавчими документами є: виконавчі листи, що видаються судами на підставі: рішень, вироків, ухвал, постанов судів; рішень іноземних судів і арбітражів, якщо вони визнані й допущені на території України у встановленому законом порядку.

Статтею 19 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року встановлювались імперативні вимоги до виконавчого документа, саме якою повинен був керуватись виконавець під час вирішення питання або відкривати виконавче провадження або відповідно до вимог ст. 27 вказаного Закону здійснити відкладення відкриття виконавчого провадження та повернення виконавчого листа органу, що його видав або відмовити у відкритті виконавчого провадження відповідно до вимог закону, чинному на час розгляду вказаного виконавчого документа.

Так відповідно до вимог ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» в якій встановлювались вимоги до виконавчого документа, вказувалось, що у виконавчому документі повинні бути зазначені:

1) назва документа, дата видачі та найменування органу, посадової особи, що видали документ;

2) дата і номер рішення, за яким видано виконавчий документ;

3) найменування стягувана і боржника, їх адреси, дата і місце народження боржника та його місце роботи (для громадян), номери рахунків у кредитних установах (для юридичних осіб);

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання чинності рішенням;

6) строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Виконавчий документ має бути підписаний уповноваженою посадовою особою і скріплений печаткою.

Аналогічні вимоги до виконавчого документа містилися і в Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом МЮУ № 74/5 від 15.12.1999 року в редакції від 22.10.2002 року, чинній на час розгляду виконавчого листа та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, наступна зміна редакції відбулась 11.02.2003 року.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

За змістом ч. ч. 1,2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Верховний Суд у Постанові в справі № 61-1592св17 від 16.01.2018 року зазначив, що частиною другою статті 369 ЦПК України (у редакції 2004 року) передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Підстави для цього зазначені у частині четвертій статті 369 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо: а) його було видано помилково; б) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою; в) з інших причин.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 4 частини першої статті 49 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV) є закінчення виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

У зазначеній постанові стаття 369, указана в редакції ЦПК 2004 року, у редакції ЦПК 2017 року стаття 432.

Як на підставу для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, заявник посилається на те, що у виконавчому листі відсутні найменування посадових осіб, що видали документ, дата та номер рішення, за яким видано виконавчий документ, у виконавчому листі взагалі відсутнє зазначення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, що також є порушенням обов`язкових вимог до виконавчого документа.

Однак як вбачається з копії виконавчого листа у ньому зазначено дату набрання законної сили рішенням, а саме 21.10.2002 року.

Посилання заявника на те, що рішення не набрало законної сили, суд відхиляє, оскільки згідно зі змістом рішенням, воно підлягає негайному виконанню, а відтак видача виконавчого листа в день ухвалення рішення є правомірною, як і зазначення дати набрання законної сили «21.10.2002».

Також як вбачається з копії виконавчого листа у ньому зазначено він виданий Дзержинським районним судом міста Харкова, а тому посилання на невідповідність п. 1 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» є безпідставними.

Щодо строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, то в ньому зазначено, що аліменти підлягають стягненню до досягнення дитиною повноліття.

За таких обставин суд дійшов висновку, що виконавчий лист відповідає вимогам ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження», обставин, передбачених ст. 369 ЦПК України, судом не встановлено, а тому вимоги заяви є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст.260, 432 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Шишкін