Єдиний унікальний номер 235/7448/20
Номер провадження 22-ц/804/631/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2021 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Корчистої О.І., Агєєва О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2020 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Величко О.В. в місті Покровську Донецької області, повне судове рішення складено 09 грудня 2020 року, в справі номер 235/7448/20 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2020 року до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 28.11.1995 року по 13.05.2017 року перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі, де працював в якості гірником з повним робочим днем в шахті.

Актом розслідування причин виникнення професійного захворювання за формою П-4 від 03.02.2020 року йому встановлено діагноз: хронічна попереково-крижова радіокулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення з вираженим статико-дінамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецедивуючий перебіг; пневмоконіоз ЛН І-ІІ ст.; порушення ліпідного обміну, гіпертонічна хвороба І-ІІ ст., ст.2 СН 0 ст.Ризик 2-3; міопія слабкого ступеня, складний міопічний астигматизм слабкого ступеня обох очей; пресбіопія; ністагм; поширений бляшковий псоріаз, стаціонарна стадія.

Згідно з висновком МСЕК йому була призначена третя група інвалідності з 27.04.2020 року та визначена втрата працездатності за сукупністю 65%.

Позивач вважає, що внаслідок професійного захворювання йому спричинена моральна шкода, тому просив стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням 65000,00 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 26000,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Судом не в повній мірі досліджені всі матеріали справи, не враховано стаж роботи у підземних та шкідливих умовах праці, не прийняті до уваги всі твердження та страждання позивача

через багаточисленні хвороби, які він отримав під час праці на шахті.

Моральні страждання полягають в тому, що позивач майже 22 роки постійно працював в підземних умовах під впливом шкідливих факторів. Під наглядом лікарів перебуває з 2014 року, неодноразово лікувався амбулаторно та стаціонарно.

Вважає, що відповідач має відшкодувати позивачу моральну шкоду, яку він отримав внаслідок праці на підприємстві, саме в розмірі 65000,00 грн.

В відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а рішення суду законним, обґрунтованим, та таким, що відповідає фактичним обставинам справи, винесеним з урахуванням вимог розумності та справедливості.

Зазначає, що під час оформлення трудових відносин позивачу роз`яснені його права і обов`язки, проінформовано про умови праці під розписку, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих чинників та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Позивач свідомо прийняв запропоновані йому умови праці, отже усвідомлював можливість ушкодження здоров`я.

Позивач не повідомив адміністрацію ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» про необхідність переведення його на іншу, менш шкідливу або менш важку працю у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та тривалим лікуванням. Позивач знав про погіршення стану свого здоров`я, проте продовжував працювати, не зважаючи на це, та збільшуючи шкоду, завдану здоров`ю важкими умовами праці.

Позивачем не наведено жодних доказів, якими підтверджуються факти заподіяння йому моральних страждань відповідачем.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які

були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що в період з 28.11.1995 року по 29.03.2012 року та з 28.04.2012 року по 13.05.2017 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, де працював в якості гірника очисного забою підземним 5 розряду з повним робочим днем на підземних роботах, машиністом гірничо-виїмочних машин підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті. Наказом №365ку від 15.05.2017 року позивача звільнено

на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 5-6).

Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 31.01.2020 року позивачу встановлено діагноз: хронічна попереково-крижова радіокулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення з вираженим статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецедивуючий перебіг; пневмоконіоз (r/r. 2/2. Pi) ЛН І-ІІ ст. (першого другого ступеню (J60X); порушення ліпідного обміну, гіпертонічна хвороба І-ІІ ст., ст.2 СН 0 ст. Ризик 2-3; міопія слабкого ступеня, складний міопічний астигматизм слабкого ступеня обох очей; пресбіопія; ністагм; поширений бляшковий псоріаз, стаціонарна стадія (а.с. 7- 8).

Вказані захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах обумовлених впливом шкідливого фактору - пил, робоча поза, фізичне навантаження ( а. с. 8).

Відповідно до висновку МСЕК від 07.05.2020 року ОСОБА_1 вперше встановлено третю групу інвалідності, визначено 65% втрати працездатності (за сукупністю), з 27.04.2020 року безстроково, призначене медикаментозне лікування (а.с. 9).

З виписки №1283 від 26.12.2019 року вбачається, що позивачу встановлено діагноз: хронічна попереково-крижова радіокулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення з вираженим статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецедивуючий перебіг; пневмоконіоз (r/r. 2/2. Pi) ЛН І-ІІ ст. (першого другого ступеню (J60X); порушення ліпідного обміну, гіпертонічна хвороба І-ІІ ст. захворювання професійні, встановлені вперше (а.с. 12).

Задовольняючи позов в розмірі 26000,00 грн, суд першої інстанції виходив з того, що діями відповідача позивачу спричинені моральні страждання, пов`язані з отриманням ним професійного захворювання, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним, відповідає фактичним обставинам справи та нормам закону.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до приписів ст. 153 КЗпП України та Закону України «Про охорону праці» на всіх підприємствах, установах, організаціях створюються безпечні та нешкідливі умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника, або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, фати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди встановлюється законодавством.

Згідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 року №7, від 30 вересня 1994 року №11 та від 25 травня 1998 року №15, від 24 жовтня 2003 року №9), вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП).

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду

діяльності чи галузевої належності.

Отже, суд дійшов правильного висновку про наявність у позивача права вимагати

відшкодування моральної шкоди, заподіяної здоров`ю.

Вказаний висновок суду відповідає положенням ст. 23 ЦК України та рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9рп./2004, згідно з яким ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Судом встановлено, що позивач, працюючи в ПрАТ «Шахтоуправлінн» Покровське», отримав хронічне захворювання, внаслідок якого йому встановлено третю групу інвалідності, визначено 65% втрати працездатності.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходив саме з принципів розумності та справедливості, у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відтак, доводи апеляційної скарги щодо порушення норм матеріального права є безпідставними.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 26000,00 грн.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, зокрема в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, та були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який з дотриманням вимог чинного законодавства України перевірив їх та зробив відповідні висновки.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 367 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Нових доказів, що спростовують висновки суду першої інстанції, позивач не навів.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повне судове рішення складено 02 березня 2021 року.

Суддя: