Дата документу 24.12.2021 Справа № 310/3917/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/3917/21 Головуючий у 1 інстанції: Богомолова Л.В.
Провадження № 22-ц/807/3582/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» грудня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Гончар М.С.,

Маловічко С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційними скаргами Головного управління Національної поліції в Запорізькій області та Державної казначейської служби України на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, та витрат на правову допомогу,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності та витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12 жовтня 2020 року поліцейським СРПП №1 Чернігівського ВП ГУНП в Запорізькій області Маричевим П.Є. відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення ОБ №102220 за ст.124 КУпАП.

Постановою Бердянського міськрайонного суду від 02 листопада 2020 року його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн., стягнуто 420,40 грн. судового збору.

19 березня 2021 року постановою Запорізького апеляційного суду апеляційну скаргу його представника адвоката Ганчевої М.А. було задоволено в повному обсязі, постанова Бердянського міськрайонного суду від 02 листопада 2020 року у справі №310/7629/20 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП скасована, провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності йому було завдано моральної шкоди, оскільки він протягом 5 місяців був вимушений неодноразово приходити до суду та доводити свою невинуватість, після накладення штрафу був вимушений подавати апеляційну скаргу та вже в апеляційному суді доводити свою правоту, у зв`язку з незаконним складанням протоколу та незаконним накладенням штрафу втратив довіру до правоохоронних органів держави, санкція ст.124 КУпАП передбачає позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року, що призвело до значних душевних хвилювань, неправильне визначення винуватця у ДТП створило йому перешкоди в отриманні страхового відшкодування, оскільки винуватцем ДТП фактично є інша особа.

Розмір відшкодування моральної шкоди оцінив у 31400 грн.

Крім того, для захисту своїх прав та інтересів під час розгляду справи він був змушений звернутись за правовою допомогою, у зв`язку з чим поніс витрати в розмірі 10100 грн.

Посилаючись на ст.ст. 1,2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», просив стягнути з Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Запорізької області через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь 31400 грн. моральної шкоди, що була завдана внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, та матеріальну шкоду, пов`язану з витратами на професійну правничу допомогу в розмірі 10 100 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 липня 2021 року позов задоволено частково.

Відшкодовано ОСОБА_1 за рахунок державного бюджету, шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на його користь грошових коштів, а саме: компенсацію моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів досудового розслідування та суду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, а всього на загальну суму 10000 (десять тисяч).

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Національної поліції в Запорізької області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність спричинення моральної шкоди діями поліцейського сектору реагування патрульної поліції по складанню постанови про притягнення до адміністративного правопорушення, яка не потягла за собою притягнення до адміністративної відповідальності, недоведеність незаконності дій поліцейського по складанню постанови, похідність вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що безспірне списання коштів за судовими рішеннями про стягнення шкоди не здійснюється з єдиного казначейського рахунку, відсутні підстави для застосування норм Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», шкода повинна відшкодовуватись органом патрульної поліції, дії поліцейського сектору реагування патрульної поліції не були визнані протиправними, відсутні підстави для стягнення витрат, понесених відповідачем під час адміністративного провадження, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Головне управління Національної поліції в Запорізькій області подало відзив на апеляційну скаргу Державної казначейської служби України, в якому зазначило про згоду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Запорізькій області відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 04 листопада 2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 04 листопада 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із пунктом другим частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 102220 від 12 жовтня 2020 року, який був складений поліцейським СРПП №1 Чернігівського ВП ГУНП в Запорізькій області Маричевим П.Є., встановлено, що 12 жовтня 2020 року о 16-05 годині в м. Бердянську на перехресті вул. Л.Українки та вул. Лазо ОСОБА_1 , керуючи автомобілем DAEWOO LANOS, державний номер НОМЕР_1 , проїзжаючи нерегульоване перехрестя рівнозначних доріг, не надав перевагу у русі автомобілю ВАЗ 210700-20, державний номер НОМЕР_2 , який наближався з правої сторони, внаслідок чого автомобіль ВАЗ 210700-20 скоїв зіткнення з автомобілем DAEWOO LANOS, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 листопада 2020 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень та стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 19 березня 2021 року постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 листопада 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП скасовано, провадження по справі закрито на підставі п.1 ч.1ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності правову допомогу у справі №310/7629/20 в Бердянському міськрайонному суді та Запорізькому апеляційному суді надавала адвокат Ганчева М.А.

На підставі договору про надання правової допомоги від 21 жовтня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Ганчевою М.А., позивачу були надані послуги на суму 10100 грн., про що свідчать акт виконаних робіт №1/21102020 від 21 жовтня 2020 року, прибутковий касовий ордер №1/21102020 від 21 жовтня 2020 року, акт виконаних робіт №1/02112020 від 02 листопада 2020 року, прибутковий касовий ордер №1/02112020 від 03.11.2020 року, акт виконаних робіт №2/02112020 від 02 листопада 2020 року, прибутковий касовий ордер №1/02112020 від 05 листопада 2020 року, акт виконаних робіт №1/19032021 від 19 березня 2021 року, прибутковий касовий ордер №1/19032021 від 26 березня 2021 року, на загальну суму 10100 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР від 01 грудня 1994 року (далі - Закон № 266/94-ВР).

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16ц (провадження № 61-19000сво18).

В постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18) зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій не врахували, що дії працівників поліції щодо затримання позивача та складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені, зокрема в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 686/16847/17 (провадження № 61-11590св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 591/1001/17 (провадження № 61-39927св18), від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21), від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21).

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Разом з тим ненадання суду працівниками поліції допустимих доказів для притягнення особи до адміністративної відповідальності, як і сам по собі факт закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчать про те, що особу притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що неправомірним складанням протоколу про адміністративне правопорушення позивачу було завдано моральних страждань, що свідчить про наявність підстав, передбачених статтями 23, 1167 ЦК України, Законом № 266/94-ВР для відшкодування моральної шкоди.

Посилання в апеляційних скаргах на те, що позивач не був притягнутий адміністративної відповідальності є неприйнятними, оскільки позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 листопада 2020 року, яку було скасовано судом апеляційної інстанції, а провадження у справі закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 07 червня 2021 року у справі № 359/6459/20 (провадження № 61-9159ск21).

Доводи апеляційних скарг про те, що поліцейський СРПП №1 Чернігівського ВП ГУНП в Запорізькій області Маричев П.Є., складаючи протокол про адміністративне правопорушення, діяв в межах своїх повноважень, не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 10 січня 2019 року у справі № 532/1243/16 (провадження № 61-34251св18).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив відшкодувати йому матеріальну допомогу, яка полягає у витратах на правничу допомогу в межах адміністративного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

Отже, визначені наведеним вище Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги не є тотожними витратам на правничу допомогу, які передбачені статтею 137 ЦПК України, а тому, в даному випадку потрібно виходити зі спеціальної норми закону, якою передбачено таке відшкодування.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом в постанові від 23 лютого 2021 року у справі №225/4183/18 (провадження № 61-17335св19).

Під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності правову допомогу у справі № 310/7629/20 в Бердянському міськрайонному суді та Запорізькому апеляційному суді надавала адвокат Ганчева М.А. на підставі договору про надання правової допомоги від 21 жовтня 2020 року.

ОСОБА_1 на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу надано акт виконаних робіт №1/21102020 від 21 жовтня 2020 року, прибутковий касовий ордер №1/21102020 від 21 жовтня 2020 року, акт виконаних робіт №1/02112020 від 02 листопада 2020 року, прибутковий касовий ордер №1/02112020 від 03.11.2020 року, акт виконаних робіт №2/02112020 від 02 листопада 2020 року, прибутковий касовий ордер №1/02112020 від 05 листопада 2020 року, акт виконаних робіт №1/19032021 від 19 березня 2021 року, прибутковий касовий ордер №1/19032021 від 26 березня 2021 року.

З огляду на зазначене, доводи апеляційних скарг про відсутність підстав для стягнення матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на професійну правничу допомогу в адміністративній справі, є неприйнятними.

За приписами частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційні скарги не містять доводів щодо незгоди саме з розміром відшкодування моральної шкоди та витрат на правничу допомогу, позивачем рішення суду не оскаржується, а тому в цій частині рішення суду не переглядається.

Разом із тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі №235/3144/20 (провадження № 61-6342св21), від 10 листопада 2021 року у справі № 583/5399/19 (провадження № 61-15193св20).

Проте, суд першої інстанції на це уваги не звернув та зробив помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди та правничої допомоги шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку.

Отже, доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України в цій частині знайшли підтвердження.

З огляду на зазначене, резолютивна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зазначення про стягнення відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, а всього на загальну суму 10 000 (десять тисяч) гривень, з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 липня 2021 року у цій справі змінити, стягнувши відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, а всього на загальну суму 10000 (десять тисяч) гривень, з Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 24 грудня 2021 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: М.С. Гончар

С.В. Маловічко