РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 грудня 2021 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря Якимової О.С., за участі позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_6 про виділ в натурі частки із спільної часткової власності, -
У жовтні 2010 року ОСОБА_7 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_6 про виділ в натурі частки із спільної часткової власності.
В обґрунтування вимог зазначала, що 11 лютого 2014 року рішенням апеляційного суду Запорізької області, за ОСОБА_7 , за ОСОБА_6 визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті мого батька, ОСОБА_8 на частину спадкового майна. Так, зокрема, відповідно до рішення суду за позивачем та ОСОБА_6 визнано право власності по 1/8 нежитлового приміщення № 41 за адресою: АДРЕСА_1 , та по 1/8 нежитлового приміщення № 44 за адресою: АДРЕСА_1 , які в свою чергу, об`єднані в єдине нежитлове приміщення АДРЕСА_2 загальною площею 94, 2 кв.м. Право власності за кожною було зареєстровано у встановленому законом порядку. За позивачем право власності зареєстровано 29.01.2015 року, за ОСОБА_6 право власності зареєстровано 05.02.2015 року. До 18 вересня 2019 року вказане нежитлове приміщення належало Позивачу, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності, а 18 вересня 2019 року 1/8 частина вказаного нежитлового приміщення ОСОБА_6 була Позивачу подарована. Наразі спадкове нежитлове приміщення належить ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частини, що дорівнює 23,55м2 і ОСОБА_5 . З метою встановлення технічної можливості облаштування окремого кабінету у спадковому нежитловому приміщенні з урахуванням спільно частин нежитлового приміщення, які належать Позивачу та ОСОБА_6 , вони 27.02.2019 року звернулись до експертної установи Запорізького відділення Дніпропетровського НДІ судових експертиз Міністерства юстиції України з відповідною заявою про проведення комплексної судової будівельно-технічної та оціночно- будівельної експертизи. 13 березня 2019 року позивачем та експертною установою було укладено відповідний Договір № 150/151-19 про надання послуг. Виїзд експерта для візуально-інструментального огляду об`єкту було призначено на 28.05.2019 року. Так, 28.05.2019 року позивач з`явилась на адресу, де розташовано нежитлове приміщення № 44 разом із судовим експертом ОСОБА_9 для проведення комплексної судової будівельно-технічної експертизи та оціночно-будівельної експертизи. Однак, прибувши до спірного об`єкту нерухомості ні позивача, ні експерта у приміщення не впустили невстановлені особи, які на законні мої вимоги, як співвласника цього приміщення, а також як адвоката ОСОБА_6 , що підтверджується копією Договору № 15 про надання правової допомоги від 13.05.2019 року, не реагували. Вказані особи пояснили, що з жовтня 2017 року є орендарями вказаного нежитлового приміщення на підставі договору оренди, укладеного з Відповідачем, здійснюють у вказаному нежитловому приміщенні господарську діяльність, а саме надають послуги салону краси, при цьому жодного договору оренди для ознайомлення не надали, також пояснили, що Відповідач заборонила пускати позивача в приміщення. Отже, через такі дії невстановлених осіб (ймовірних орендарів), позивач була вимушена викликати поліцію. На початку червня 2019 року Позивачем було отримано Повідомлення експерта № 150/151-19 від 30.05.2019 року про неможливість надання висновку експерта за результатами проведення комплексної будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи по заяві від 26.02.2019 року, оскільки експерт не зміг здійснити необхідний візуально-інструментальний огляд з причин недопущення його до приміщення. Відповідач право позивача на володіння та користування спадковим нежитловим приміщенням заперечує, доступу до нього не надає, відповідну матеріальну компенсацію за одноосібне володіння та користування спільним майном не сплачує. Посилаючись на положення ст. 358,364 ЦК України позивач просила суд виділити в натурі зі спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна належні ОСОБА_7 1/4 частини нежитлового приміщення АДРЕСА_2 . Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_7 на 1/4 частини нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , визнавши право власності за ОСОБА_7 право власності на новостворений об`єкт нерухомості.
Ухвалою від 13.11.2021 прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_7 до ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_6 про виділ в натурі частки із спільної часткової власності та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 26.12.2019 року у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_7 про витребування доказів, відмовлено.
Ухвалою суду від 26.12.2019 року клопотання позивача ОСОБА_7 про призначення комплексної судової будівельно- технічної та оціночно будівельної експертизи задоволено.
Призначено по справі комплексну судово будівельно технічну та оціночну- будівельну експертизу, проведення якої доручити експертам Запорізького відділення Дніпропетровського НДІ судових експертиз Міністерства юстиції України (м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, 13).
На вирішення експерту поставити питання: 1) Чи є технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва розділити в натурі об`єкт нерухомого майна з влаштуванням окремих систем життєзабезпечення об`єктів (водопостачання, водовідведення, опалення тощо): нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , відповідно до часток співвласників - ОСОБА_7 - ј частка, ОСОБА_2 - ѕ частки? Якщо так, які варіанти виділення ј частки із вказаного об`єкта нерухомого майна можливо визначити відповідно до часток співвласників ( ОСОБА_7 -1/4 частка, ОСОБА_2 - 3/4 частки) та вимог нормативно-правових актів? 2) В разі неможливості розділення в натурі об`єкту нерухомого майна: нежитлового приміщення АДРЕСА_2 або за умови перерахунку часток співвласників з подальшою компенсацією, які існують варіанти порядку користування вказаним нежитловим приміщенням у відповідності до часток співвласників, що належать ОСОБА_7 (1/4 частка) та ОСОБА_2 (3/4 частки). 3)Яка дійсна ринкова вартість нежитлового приміщення № 44 в будинку АДРЕСА_3 в цілому, та яка вартість часток кожного із співвласників? Зобов`язано відповідача забезпечити доступ експертові до усіх приміщень нежитлового приміщення АДРЕСА_2 на час проведення експертизи. На час проведення експертизи провадження по справі зупинено.
16.07.2021 року на адресу суду надійшов висновок експерта. Відповідно до наказу №37-В від 17.06.2021 року суддя Апаллонова Ю.В. перебувала у щорічний відпустці з 05.07.2021 року по 02.08.2021 року включно тому питання про відновлення провадження не вирішувалось. Ухвалою суду від 03.08.2021 року відновлено провадження. Призначено судове засідання.
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 02.11.2019 ОСОБА_7 уклала шлюб, прізвище після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_7 - ОСОБА_10 .
14.09.2021 року позивач ОСОБА_11 подала до суду уточнену позовну заяву і просить суд виділити співвласниці в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна належні ОСОБА_4 ј частини нежитлового приміщення АДРЕСА_4 , а саме наступне: примі прим. 2 (7,0м2) Кухня;прим. 3 (2,0м2) - Туалет;прим. 4 (1,7м2) - Коридор;прим. 6 (2,7м2) - Коридор;прим. 7 (1,9м2) - Туалет;прим. 8 (8,3м2) - Кабінет. Загальна площа, яка виділяється складає - 23,6 м2 . Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_4 на ј частину нежитлового приміщення 44 в буд. АДРЕСА_5 , визнавши право власності за ОСОБА_7 на новостворений об`єкт.
Ухвалою суду від 28.10.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні позивача позов підтримав і просить задовольнити в повному обсязі та задовольнити вимоги викладені в уточненій позовній заяві на підставах, які викладені в позовній заяві та наполягає на задоволенні позову в обраний нею спосіб.
У судовому засіданні представник відповідача та відповідач проти позову заперечують у повному обсязі. Представник відповідача пояснив, що позовні вимоги заявлені та обґрунтовані ст.328,358,364 ЦК України. Однак обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає фактичним обставинам справи та правильному застосуванню норм закону. Спірний об`єкт нерухомості знаходиться в спільній частковій власності лише двох співвласників, тому виділ частки є неможливим, оскільки фактично при виділі частки одного співвласника сам об`єкт нерухомості поділяється на дві частини та припиняється право спільної власності не тільки на частину позивача (як зазначено в позовній заяві), а для обох співвласників. Спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється. ОСОБА_1 пред`явила позовні вимоги саме про виділ належної їй частки в праві спільної часткової власності на домоволодіння за правилами статті 364 ЦК України, позовних вимог про поділ домоволодіння в натурі між сторонами в порядку статті 367 ЦК України не заявляла. Виділ частки в цьому майні лише для позивачки є неможливим. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19.05.2021 р. у справі №501/2148/17, від 28.07.2021 р. у справі №310/7011/17. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в даній справі в заявленому вигляді задоволенню не підлягають. Також позивач просить покласти всі судові витрати на відповідача, що не відповідає вимогам закону.
Третя особа в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином. ОСОБА_6 з ОСОБА_7 (позивач) укладено договір про надання правової допомоги №15 (а.с.15) від 13.05.2019 року.
У підготовчому судовому засіданні експерт ОСОБА_12 надав роз`яснення щодо проведеної ним експертизи №66/67-20 та пояснив, що відносно спірного об`єкту нерухомості можливий лише один варіант виділу часток, який потребує виконання переобладнання з нежитловому приміщенні, а ті обставини, що відповідачу не залишається санітарно-гігієнічних приміщень, як то санвузли, то вказав, що експертизою і встановлено необхідність здійснення переобладнання.
Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, приходить до наступних висновків.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.
У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до роз`яснень пленуму Верховного Суду України, надані судам у подібних правовідносинах у абзаці першому пункту 14 своєї постанови № 20 від 20 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами: а) про визнання права власності на майно, про витребування майна з чужого незаконного володіння (а в передбачених законом випадках і від добросовісного набувача) чи відшкодування його вартості, про усунення інших порушень прав власника; б) про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю; в) про поділ спільного майна або виділ з нього частки.
Судом встановлено, що 11 лютого 2014 року рішенням апеляційного суду Запорізької області, за ОСОБА_7 (Позивач) за ОСОБА_6 (Третя особа) визнано право власності порядку спадкування за законом після смерті батька позивача ОСОБА_8 на частину спадкового майна.
Відповідно до рішення суду за ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнано право власності по 1/8 нежитлового приміщення № 41 за адресою: АДРЕСА_1 , та по 1/8 нежитлового приміщення № 44 за адресою: АДРЕСА_1 , які в свою чергу, об`єднані в єдине нежитлове приміщення АДРЕСА_2 загальною площею 94, 2 кв.м.
Право власності за ОСОБА_7 було зареєстровано у встановленому законом порядку. За ОСОБА_7 право власності зареєстровано 29.01.2015 року, за ОСОБА_6 право власності зареєстровано 05.02.2015 року.
До 18 вересня 2019 року вказане нежитлове приміщення належало ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності.
18 вересня 2019 року 1/8 частина вказаного нежитлового приміщення ОСОБА_6 була подарована ОСОБА_7 , що підтверджується копією Договору дарування від 18.09.2019 року та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 181517237 від 18.09.2019 року.
Наразі спадкове нежитлове приміщення належить ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частини, що дорівнює 23,55м2 і ОСОБА_5 .
Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною 3 ст. 319 ЦК України, закріплено, що усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
ОСОБА_7 27.02.2019 року звернулась до експертної установи Запорізького відділення Дніпропетровського НДІ судових експертиз Міністерства юстиції України з відповідною заявою про проведення комплексної судової будівельно-технічної та оціночно- будівельної експертизи.
13 березня 2019 року ОСОБА_7 із експертною установою було укладено відповідний Договір № 150/151-19 про надання послуг.
Згідно повідомленням експерта № 150/151-19 від 30.05.2019 року ОСОБА_7 повідомлено про неможливість надання висновку експерта за результатами проведення комплексної будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи по заяві від 26.02.2019 року, оскільки експерт не зміг здійснити необхідний візуально-інструментальний огляд з причин недопущення його до приміщення.
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 66/67-20 від 31.05.2021 року, експерт ОСОБА_12 за ухвалою суду від 26.12.2019 року дійшов висновку про таке. Відповідно до дослідницької частини по питанням №1, №2 та №3, на розгляд суду, експертом пропонується 1 найбільш рівнозначний варіант виділення часток ОСОБА_7 та ОСОБА_2 у розмірі 1/4 та 3/4 відповідно, із переобладнаннями. Враховуючи норми статей 186, 380, 381 «Цивільного Кодексу України», господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж, санвузол і под.), наземні та підземні комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у зв`язку з чим право власності на такі будівлі та споруди як на окремі об`єкти визнаватися не може.Кожному власнику організувати забезпечення виділеної їм частини нежитлового приміщення житлового будинку інженерними комунікаціями. Варіант виділу частки нежитлового приміщення АДРЕСА_4 ОСОБА_7 - 1/4 частини, виділяється наступне: прим. 2 (7,0м2) - Кухня;прим. 3 (2,0м2) - Туалет;прим. 4 (1,7м2) - Коридор;прим. 6 (2,7м2) - Коридор;прим. 7 (1,9м2) - Туалет;прим. 8 (8,3м2) - Кабінет. Загальна площа, яка виділяється складає - 23,6 м2 (максимально наближена до ідеальної частки 23,55 м2). Співвласниці ОСОБА_2 - 3/4 частини, виділяється наступне:прим. 1 (35,7м2) - Зал;прим. 5 (34,9м2) - Зал. Загальна площа, яка виділяється складає - 70,6 м2 (максимально наближена до ідеальної частки 70,65 м2). Згідно Варіанту виділу часток необхідно виконати наступні переобладнання з нежитловому приміщенні: улаштувати перегородку(стіну) між залом 1 та коридором 4 для забезпечення ізольованості часток співвласників; улаштувати перегородку(стіну) між залом 5 та коридором 6 для забезпечення ізольованості часток співвласників; організувати окремий вхід на першому поверсі із сходами до новоутвореної частки співвласника ОСОБА_7 ; організувати міжповерхове сполучення (шляхом улаштування внутрішніх) на другому поверсі до новоутвореної частки співвласника ОСОБА_7 . забезпечити частку кожного- співвласника необхідними санітарно-гігієнічним обладнанням/приміщенням (санвузол тощо) та інженерними мережами (водопостачання, водовідведення, електрозабезпечення, опалення) Виконання робіт, які стосуються втручання у будівельні конструкції та інженерні мережі проводити виключно після отримання необхідних дозволів відповідних інстанцій, а у разі потреби із розробленням проектів спеціалізованими установами на вказані переобладнання (реконструкція, улаштування/переулаштування інженерних мереж тощо) та із залученням кваліфікованих підрядних організацій.
Таким чином після виконання вказаних переобладнань у кожного зі співвласників ОСОБА_7 та ОСОБА_2 буде наявна ізольована частина нежитлового приміщення із максимальним збереженням часток власності.
Відповідно до дослідницької частини по питанням №1, №2 та №3, експертом не визначався порядок користування відповідно до часток співвласників, оскільки запропоновано 1 варіант виділу часток співвласників.
Відповідно до дослідницької частини по питанням №1, №2 та №3, ринкова вартість орендованого майна - нежитлового приміщення №44 загальною площею 94,2 кв.м, місцезнаходження м. Запоріжжя вул. Незалежної України (40 років Радянської України) 72, станом на момент огляду, визначена дохідним підходом (з округленням) складає: 2 122 777,00 грн. Вартість ідеальної частки (1/4) співвласника ОСОБА_7 складає: 23,55 * 22 534,79 = 530 694,25 грн. Вартість ідеальної частки (3/4) співвласника ОСОБА_2 складає: 70,65 * 22 534,79 = 1 592 082,75 грн.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Положенням статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Частиною 1 ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.
Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.
Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Згідно з частинами першою, другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними.
При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій на наведене уваги не звернули, не врахували, що спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється».
У даній справі ОСОБА_4 пред`явила позовні вимоги саме про виділ належної їй частки в праві спільної часткової власності за правилами статті 364 ЦК України та похідні вимоги про припинення права спільної часткової власності ОСОБА_4 на ј частину нежитлового приміщення 44 в буд. АДРЕСА_5 , та визнання право власності за ОСОБА_7 на новостворений об`єкт.
Позовних про поділ нежитлового приміщення в натурі між сторонами в порядку статті 367 ЦК України ОСОБА_4 не заявляла.
Судом встановлено, що спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється.
Суд зауважує, що у разі виділу співвласник отримує свою частку в майні в натурі й вибуває зі складу учасників спільної власності. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, часка якого виділяється із спільної власності в разі поділу (ст.367 ЦК) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.
За змістом ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
ОСОБА_4 правами передбаченими ст. 49 ЦПК України не скористалася, предмет або підстави позову не змінювала, що дає підстави суду вважати, що позивач підтримує заявлені позовні вимоги про виділ частки у спільній частковій власності у повному обсязі.
Встановивши, що нежитлове приміщення належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, що унеможливлює виділ часток у цьому майні, а передбачає його поділ в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється, позивач наполягає на виділ частки у спільній частковій власності, з метою недопущення порушення принципу диспозитивності, суд приходить до висновку що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, що у свою чергу свідчить про відсутність правових підстав для задоволення вимог в частині виділу належної частки з майна, що перебуває у спільній частковій власності між двома співвласниками.
Враховуючи, що заявлені позивачем вимоги в іншій частині є похідними від вимоги про виділ у власність частки, їх задоволенні суд також відмовляє.
Разом із тим, варто уваги, що у разі якщо обидва співвласника спільної часткової власності у справі заявили про виділ їх часток у приміщенні, а також кожний би просив виділити у користування приміщення згідно їх часток, що і було б фактично поділом майна, були би наявні підстави для задоволення вимог співвласників у зазначений спосіб. Разом із тим, позов про виділ частки у спірному майні, яке належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам у даній справі заявила лише одна сторона.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1)у разі задоволення позову-на відповідача; 2)у разі відмови в позові -на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до пп.1 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» (редакція на момент пред`явлення позову) за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна.
Згідно висновку експерта за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 66/67-20 від 31.05.2021 року вартість ідеальної частки (1/4) співвласника ОСОБА_7 складає:530 694,25 грн.
Отже, при поданні даного позову судовий збір за вимогу майнового характеру підлягав сплаті в розмірі 5306, 94грн., що складає 1 відсоток ціни позову, тобто від 530694,25 грн.
При зверненні до суду позивач сплатила 2971,54 грн.за вимогу майнового характеру, що на 2335,40 грн. менше, ніж розмір судового збору, що підлягав сплаті за майнову вимогу.
Оскільки позивачу відмовлено в задоволення позовних вимог в повному обсязі, то на підставі положень ст. 141 ЦПК України, з позивача необхідно стягнути недоплачену при поданні позову суму судового збору за вимогу майнового характеру в розмірі 2335,40 грн. на користь держави.
Керуючись ст. ст. 2,4,5,12,13,81,89,141,261,263-265,268,273 ЦПК України ,
У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_6 про виділ в натурі частки із спільної часткової власності, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 2335,40 грн. (дві тисячі триста тридцять п`ять) грн. 40 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Вступна та резолютивна частина рішення виготовлена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 16.12.2021 року. Повне рішення складено 24.12.2021 року.

Суддя: Ю.В. Апаллонова