Справа № 579/1643/20
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2021 року Кролевецький районний суд Сумської області

в складі головуючого судді Моргуна О.В.,

з участю секретаря Сергієнко Ж.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кролевець справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності ,-

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що підставою для звернення до суду з позовом про визнання за ним права власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 є наступні обставини .

Власником будинку згідно погосподарської книги Обтівської сільської ради є ОСОБА_2 .

З 2009 року він проживає у зазначеному будинку , здійснює його поточний ремонт обробляє присадибну земельну ділянку , сплачує комунальні платежі. Позасудовим шляхом набути право власності на житловий будинок із господарськими будівлями неможливо.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився , надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася , надала заяву про розгляд справи без її участі , позов визнає.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання учасників справи, суд вирішив можливим розглянути справу в їх відсутність.

Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_2 зареєстрована за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 .(а.с.11)

КСПп ім. Калініна та ОСОБА_2 уклали договір купівлі продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.13).

Згідно довідки КП Кролевецьке РБТІ від 17 .08.2020 року, виданої ОСОБА_2 , житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстрований (а.с.14).

Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого 9 липня 2020 року на замовлення ОСОБА_2 , домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 складається з будинку літ.А-1 загальною площею 65,3 кв. м, житловою площею 26,9 кв. м і господарських будівель: сарай літ. В, сарай літ.Д, сарай літ. Е, сарай літ. Ж, гараж літ. Г, свердловина літ. свр, огорожа літ. N, вбиральня літ. У (а.с. 15-17).

Згідно довідки виконавчого комітету Обтівської сільської ради Кролевецького району Сумської області від 8 вересня 2020 року житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 користується ОСОБА_1 з 2009 року (а.с.19).

Згідно довідки виконавчого комітету Обтівської сільської ради Кролевецького району Сумської області від 25 червня 2020 року житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 згідно записів погосподарської книги № 6 Обтівської сільської ради за 2016-2020 роки особовий рахунок № НОМЕР_1 належить ОСОБА_2 (а.с.18).

Відповідно до Закону щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» доповнено частиною третьою, якою передбачено, що для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об`єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації не потребується. Документом, що замінює технічний паспорт у разі його відсутності, є виписка з погосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, сільським головою) або відповідною архівною установою.

При вирішенні спорів про визнання права власності слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями Цивільного кодексу (далі ЦК) УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07.12.1990 № 533-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом Української РСР від 25.12.1974 № 3377-VIII «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11.03.1985 № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 12.05.1985 № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі N 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі N 755/16913/16-ц.

Суд вважає, що відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна. При цьому така особа має не визнавати або оспорювати це право позивача, і між сторонами має існувати спір про право, який суд вирішує у порядку позовного провадження.

Сам по собі факт користування позивачем цим майном не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю, і у позивача немає підстав для набуття права власності на вказане майно відповідно до статті 344 ЦК.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Сторонам, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази.

На позивача покладений обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїм вимог, що передбаченого статтями 12,13 ЦПК України, за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 78 - 80 ЦПК України.

Враховуючи положення ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд не приймає до уваги позицію позивача та доводи, які її обгрунтовують про визнання за ним права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за необгрунтованістю.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що сторони не позбавлені можливості врегулювати спір в позасудовому порядку , або позивач може обрати інший спосіб захисту своїх прав.

Однак підстави для задоволення позову саме з підстави визнання права власності за набувальною давністю в суду відсутні .

Судом не встановлено підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.ст. 15, 16, 328, 344 ЦК України, керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 211, 223, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України,-

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , до ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , про визнання права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Кролевецький районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 02 березня 2021 року.

Суддя О. В. Моргун