Ухвала

24 грудня 2021 року

м. Київ

справа №733/1962/16-ц

провадження № 61-20693ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та ухвалу Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної акціонерної компанії «Хліб України» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної акціонерної компанії «Хліб України» (далі - ДАК «Хліб України») про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 03 лютого 2006 року його було поновлено на посаді директора дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» «Ічнянське хлібоприймальне підприємство». 26 травня 2006 року відповідач видав наказ № 170-к про його поновлення на роботі, з яким він ознайомився

05 червня 2006 року. На підставі цього наказу державна виконавча служба склала акт про закінчення виконавчого провадження, але фактично до роботи він не був допущений, тому ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області

від 29 вересня 2009 року з відповідача на його користь було стягнуто заробітну плату за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 03 лютого по 05 червня 2006 року в розмірі 2 530,76 грн. Посилаючись на те, що внаслідок тривалої затримки виконання рішення суду в частині поновлення на роботі він перебуває у вимушеному прогулі 10 років і 6 місяців, просив стягнути з ДАК «Хліб України» середній заробіток за час затримки виконання рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 03 лютого 2006 року за період

з 05 червня 2006 року по 01 грудня 2016 року в розмірі 158 056,92 грн.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 07 лютого

2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Апеляційний суд Чернігівської області ухвалою від 30 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 07 лютого 2017 року визнав неподаною та повернув заявнику.

Постановою Верховного Суду від 23 травня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від

30 березня 2017 року залишено без змін.

30 листопада 2019 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Верховного Суду від 23 травня

2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 17 грудня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року.

06 березня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку повторно подав касаційну скаргу на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 20 березня 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року.

18 березня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав касаційну скаргу на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та ухвалу Верховного Суду від 20 березня 2020 року у вищевказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та ухвалу Верховного Суду від 20 березня 2020 року.

22 квітня 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року, ухвалу Верховного Суду від 20 березня 2020 року та ухвалу Верховного Суду від 29 березня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 11 травня 2021 року у відкритті касаційного провадження на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року, ухвалу Верховного Суду від 20 березня 2020 року та ухвалу Верховного Суду від 29 березня 2021 року відмовлено.

09 червня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року, ухвали Верховного Суду від 20 березня 2020 року, від 29 березня 2021 року,

від 11 травня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2021 року у відкритті касаційного провадження на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року, ухвали Верховного Суду від 20 березня 2020 року, від 29 березня 2021 року, від 11 травня 2021 року відмовлено.

29 липня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року, ухвали Верховного Суду від 20 березня 2020 року, від 29 березня 2021 року, від

11 травня 2021 року, від 30 червня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 16 серпня 2021 року у відкритті касаційного провадження на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року, ухвали Верховного Суду від 20 березня 2020 року, від 29 березня 2021 року, від 11 травня 2021 року, від 30 червня 2021 року відмовлено.

У вересні 2021 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та ухвалу Верховного Суду від 16 серпня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 04 жовтня 2021 року у відкритті касаційного провадження на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та ухвалу Верховного Суду від 16 серпня 2021 року відмовлено.

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку подав касаційну скаргу на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та ухвалу Верховного Суду від 04 жовтня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у відкритті касаційного провадження на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та ухвалу Верховного Суду від 04 жовтня 2021 року відмовлено.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку подав касаційну скаргу на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та ухвалу Верховного Суду від 16 листопада 2021 року 2021 року.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Пункт 8 статті 129 Конституції України та пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 36 та пункту 1 частини першої статті 44 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції, а у випадках, визначених процесуальним законом, - як суд першої або апеляційної інстанції, в порядку, встановленому процесуальним законом.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Чинним ЦПК України не передбачено повноважень Верховного Суду щодо перегляду судових рішень Верховного Суду, ніж в порядку частини першої статті 423 ЦПК України, де визначено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

За приписами пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки касаційну скаргу подано ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та на ухвалу Верховного Суду від 16 листопада 2021 року, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Суд наголошує на тому, що відповідно до статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Також, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та ухвалу Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної акціонерної компанії «Хліб України» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець