УХВАЛА

22 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 759/14346/16

провадження № 61-23118св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант», Акціонерний банк «Банк регіонального розвитку», Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Курочкіним Олександром Олександровичем, про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант», Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція з обмеженою відповідальністю «Дельта М» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Історія справи

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» (далі - ТОВ «Колекторська компанія «Гарант»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» (далі - TOB «Дельта М»), Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» (далі - АБ «Банк регіонального розвитку») про визнання недійсним договору відступлення права вимоги.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір відступлення права вимоги № 009 від 30 вересня 2015 року за кредитним договором № 27/10-7211 від 05 грудня 2006 року, укладений між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та ТОВ «Колекторська компанія «Гарант».

Застосовано наслідки недійсності договору № 009 від 30 вересня 2015 року про відступлення права вимоги за кредитним договором № 27/10-7211 від 05 грудня 2006 року, укладеного між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та ТОВ «Колекторська компанія «Гарант».

Визнано недійсним договір про відступлення прав за іпотечним договором № 027/Д39461 від 05 грудня 2006 року, укладений між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та ТОВ «Колекторська компанія «Гарант».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року рішення місцевого суду скасовано, ухвалено у справі нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Постанову Київського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року скасовано, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2018 року залишено в силі.

30 квітня 2021 року особа, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_2 подав засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2018 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2018 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Колекторська компанія «Гарант», TOB «Дельта М», АБ «Банк регіонального розвитку» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2021 року залишено без змін.

Короткий зміст вимог заяви та її обґрунтування

У листопаді 2021 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Курочкіна О. О. про ухвалення додаткового судового рішення у справі.

В обґрунтування заяви зазначено про те, що при ухваленні постанови від 09 грудня 2020 року Верховним Судом не було вирішено питання про судові витрати щодо сплати ОСОБА_1 судового збору за подання касаційної скарги на постанову Київського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Заява про ухвалення додаткового рішення не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Згідно підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений

статтею 141 ЦПК України.

Згідно з частиною першою цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові - на позивача.

За змістом частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розподіл судового збору у справі, в тому числі сплаченого за подання касаційної скарги, здійснює той суд, який ухвалює остаточне рішення за результатами розгляду справи по суті.

Таким чином, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи (у тому числі у суді апеляційної/касаційної інстанцій), здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі по суті, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Судом, що ухвалив остаточне рішення за результатами розгляду цієї справи по суті, є Київський апеляційний суд, який своєю постановою від 13 липня 2021 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 09 листопада 2021 року, відмовив в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Колекторська компанія «Гарант», TOB «Дельта М», АБ «Банк регіонального розвитку» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги.

При таких обставинах, апеляційний суд у вказаній постанові, у відповідності до приписів частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, повинен був остаточно вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами у цій справі.

З огляду на викладене, ураховуючи, що на час фактичного вирішення Верховним Судом питання щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем при касаційному перегляді постанови Київського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року, остаточним судовим рішенням за результатами розгляду цієї справи у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, приймаючи до уваги положення частин першої, другої статті 141 ЦПК України, Верховний Суд вважає, що підстави для ухвалення ним додаткового рішення про відшкодування відповідачами позивачеві судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, відсутні.

Керуючись статтями 141, 270, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої представником - адвокатом Курочкіним Олександром Олександровичем, про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант», Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція з обмеженою відповідальністю «Дельта М» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун