Справа № 212/9270/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Пустовіт О.Г., за участю секретаря судового засідання Курбакової Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження, без участі сторін, в залів залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

18 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодження його здоров`я.

В обґрунтування позову позивач вказав, що з 16.06.1978 року по 16.10.1978 рік, 23.03.1981 року по 31.12.1987 рік, 01.01.1988 року по 02.01.1989 рік, з 09.01.1989 року по 14.08.2012 рік працював у ВО «Кривбасруда» на шахтах «Северная», «Южная», «Валявко» РУ ім. Ілліча, шахті «Южная», РУ ім. Дзержинського, шахті «Родіна» РУ ім. К. Лібкнехта (нині ПАТ « Кривбасзалізрудком») по різним професіям: підземним машиністом електровоза, підземним бурильником, підземним прохідником, машиністом бурової установки, слюсарем ремонтником, завідуючим базою відпочинку. Зазначив, що працюючи в шкідливих умовах отримав професійні захворювання - радикулопатія попереково-крижова і шийна на фоні полісементарної дископатії нестабільності сегменту 1.4-1.5 з антілістезом 1,5 см., вираженим порушенням біомеханіки хребта, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу ПФС 2 ст. деформуючого артрозу колінних і ліктьових суглобів ПФ 1 ст., стійким больовим синдромом. Згідно повідомлення про хронічне професійне захворювання, виробничий фактор що викликав захворювання - перенавантаження. Висновком ВТЕК від 18.01.1994 йому первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та третя група інвалідності. В подальшому після неодноразових переоглядів висновком МСЕК від 25.01.2005 йому встановлено 40% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та третя група інвалідності безстроково. У зв`язку із ушкодженням здоров`я позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, яких він зазнає, у стані здоров`я позивача виникли незворотні зміни, що свідчить про настання для нього негативних явищ. Вказав, що він постійно відчуває стійкий біль в попереково-крижовому і шийному відділах хребта з іррадіацією в праву ногу, оніміння в правій нозі,Ґ біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах. Через професійне захворювання та у зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивач відчуває себе непотрібною для суспільства, рідних та близьких людиною. Просить стягнути з відповідача як компенсацію за заподіяну моральну шкоду 250 000 гривень.

Ухвалою суду від 22 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 19 листопада 2021 року витребувані документи по справі.

Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, скористався своїм правом та направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд у задоволені позовних вимог позивача відмовити.

Позивач, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, строк своїм правом подати відповідь на відзив не скористався.

Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом позивач по справі ОСОБА_1 з 16.06.1978 року по 16.10.1978 рік, 23.03.1981 року по 31.12.1987 рік, 01.01.1988 року по 02.01.1989 рік, з 09.01.1989 року по 14.08.2012 рік працював у ВО «Кривбасруда» на шахтах «Северная», «Южная», «Валявко» РУ ім. Ілліча, шахті «Южная», РУ ім. Дзержинського, шахті «Родіна» РУ ім. К. Лібкнехта (нині АТ « Кривбасзалізрудком») по різним професіям: підземним машиністом електровоза, підземним бурильником, підземним прохідником, машиністом бурової установки, слюсарем ремонтником, завідуючим базою відпочинку. 14.08.2012 року був звільнений за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 .

Відповідно до копії повідомлення про хронічне професійне захворювання № 670 від 15.07.1993 року, вбачається, що позивач працюючи на підприємстві шахта Родіна ВО «Кривбасруда», на посадах машиніста електровоза, бурильника, прохідника, загальний шкідливий стаж 34 роки, отримав професійне захворювання - радикулопатія попереково-крижова і шийна на фоні полісементарної дископатії нестабільності сегменту 1.4-1.5 з антілістезом 1,5 см., вираженим порушенням біомеханіки хребта, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу ПФС 2 ст. деформуючого артрозу колінних і ліктьових суглобів ПФ 1 ст., стійким больовим синдромом.

Згідно копії виписки з акту огляду ВТЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності в процентах, потреби в додаткових видах допомоги від 18.01.1994 ОСОБА_1 первинно встановлена ступінь втрати професійної працездатності 50%, встановлено третю групу інвалідності.

В подальшому ОСОБА_1 неодноразово проходив переогляди в ВТЕК 09.02.1998, 03.02.1999, 01.02.2000, 30.01.2001, 28.01.2003, і відповідно до довідки про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потреби в додаткових видах допомоги від 25.01.2005 йому було встановлено повторно 40% втрати професійної працездатності безстроково з 01 лютого 2005 року, встановлена третя групи інвалідності.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що ОСОБА_2 , її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

На час виникнення спірних правовідносин (18.01.1994 року) можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалась пунктом 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою КМ України від 23.06.1993 № 472.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону «Про інформацію», ст. 44 Закону «Про авторське право і суміжні права»); при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.2).

Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю моральну шкоду (п.5).

З матеріалів даної справи вбачається, що правовідносини між сторонами по відшкодуванню моральної шкоди виникли 18 січня 1994 року, коли ОСОБА_1 вперше встановлено втрату професійної працездатності у зв`язку із профзахворюванням.

На той час діяли норми статті 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), як передбачала відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до зазначеної норми моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Судом встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням на виробництві позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність первинно у розмірі 50%, в подальшому - в розмірі 40% безстроково, встановлена третя група інвалідності. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, незважаючи на це покращення в стані здоров`я відсутнє, він постійно відчуває фізичний біль.

Виходячи із наведених вище обставин, суд вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди - не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Отже, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача 34 роки, тривалість праці позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, а також те, що позивачу встановлено стійку втрату професійної працездатності вперше 50% із встановленням третьої групи інвалідності, і в подальшому у розмірі 40% безстроково, із встановленням третьої групи інвалідності, що безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди у сумі 160 000 гривень, оскільки саме цей розмір є розумним, виваженим і справедливим у ситуації позивача, а також не перевищує гранично допустимого розміру відшкодування такої шкоди.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1600,00 гривень.

Керуючись ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, ст. 440-1 ЦК Української РСР, ст. ст. 4, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 160 000 (сто шістдесят тисяч) гривень 00 копійок без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», , юридична адреса: 50029, Дніпропетровська область м. Кривий Ріг вул. Симбірцева, 1А.

Повне судове рішення складено та підписано 22 грудня 2021 року.

Суддя: О. Г. Пустовіт