Ухвала

23 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 242/99/19

провадження № 61-20493ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 14 травня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 09 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Державний нотаріус Другої Селидівської нотаріальної контори, ОСОБА_3 , про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Державний нотаріус Другої Селидівської нотаріальної контори, Жлуктова Л. Ф., про визнання заповіту недійсним.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 14 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Державний нотаріус Другої Селидівської нотаріальної контори, Жлуктова Л. Ф., про визнання заповіту недійсним відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного суду від 09 листопада 2021 року рішення Селидівського міського суду Донецької області від 14 травня 2021 року залишено без змін.

15 грудня 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 14 травня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 09 листопада 2021 року.

В касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржені судові рішення та передати справу на новий розгляд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції переглядає у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на пункти 1 та 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 392 ЦПК України, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Заявник у касаційній скарзі посилається на застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування правових висновків викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із підпунктом 7 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об`єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій враховують висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду та Верховного Суду України.

Чинними правилами процесуального права не передбачено обов`язку застосування судами різних інстанцій правових висновків Пленуму Верховного Суду України, викладених у постанові згаданого суду, тому суд відхиляє посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, як підставу касаційного оскарження.

Таким чином, підставою відкриття касаційного провадження є підстава, передбачена пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, яка наведена заявником.

Оскільки викладені в касаційної скарзі доводи викликають необхідність їх перевірки, слід відкрити касаційне провадження у даній справі та витребувати матеріали справи.

Крім того, в касаційній скарзі заявник просить зупинити виконання постанови Донецького апеляційного суду від 09 листопада 2021 року до закінчення касаційного провадження.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Вивчивши матеріали касаційного провадження, зміст оскарженого рішення суду першої інстанції, залишеного без змін постановою апеляційного суду, яким у задоволенні позову відмовлено, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення такого клопотання та зупинення виконання судового рішення.

Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 14 травня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 09 листопада 2021 року.

Витребувати з Селидівського міського суду Донецької області цивільну справу № 242/99/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Державний нотаріус Другої Селидівської нотаріальної контори, ОСОБА_3 , про визнання заповіту недійсним.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання постанови Донецького апеляційного суду від 09 листопада 2021 року відмовити.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали.

До відзиву необхідно додати докази надсилання відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов