ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8917/21 Справа № 203/2580/20 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Пищиди М.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Приватного акціонерного товариства

«Дніпропетровський тепловозоремонтний завод»

на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2021 року у справі за заявою приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» про поворот виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» (далі - ПрАТ «ДТРЗ») про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2020 року ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2020 року скасовано. Позов ОСОБА_1 до ПрАТ «ДТРЗ» про стягнення середнього заробітку

за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ДТРЗ» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 січня 2020 року

по 25 червня 2020 року у розмірі 125 086, 48 грн.

21 лютого 2021 року позивач отримала виконавчі листи і звернула їх до примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева І.В.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року боржником було виконано у повному обсязі .

25 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцевим І.В. було ухвалено постанови про закінчення виконавчих проваджень №64276585, 64276895 у зв`язку з фактичним стягненням на користь стягувача грошових коштів .

Постановою Верховного Суду від 26 травня 2021 року зменшено суму до стягнення: до 20 000, 00 грн у частині стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, до 505, 48 грн у частині стягнення компенсації судових витрат.

05 липня 2021 року боржник звернувся до суду із заявою про поворот виконання рішення Дніпровського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року, пославшись на те, що рішення суду апеляційної інстанції було змінене.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2021 року заяву ПрАТ «ДТРЗ» про поворот виконання судового рішення залишено без задоволення (т.2, а.с. 82).

В апеляційній скарзі ПрАТ «ДТРЗ» просить ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 серпня 2021 року скасувати, постановити нове рішення про задоволення заяви про поворот виконання постанови.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні заяви (т. 2 а.с. 83-85).

24 вересня 2021 року позивач надала відзив на апеляційну скаргу в якому зазначаючи про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції просили залишити її без змін, а апеляційну скарг без задоволення. Вказувала про те, що середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні, за своєю юридично природою є виплатою, що випливає з трудових правовідносин. звертала увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2019 року по справі № 569/15646/16-ц (т. 2 а.с. 107-108).

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ПрАТ «ДТРЗ» підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2020 року ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2020 року скасовано. Позов ОСОБА_1 до ПрАТ «ДТРЗ» про стягнення середнього заробітку

за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ДТРЗ» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 січня 2020 року

по 25 червня 2020 року у розмірі 125 086, 48 грн.

25 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцевим І.В. було ухвалено постанови про закінчення виконавчих проваджень №64276585, 64276895 у зв`язку з фактичним стягненням на користь стягувача грошових коштів.

Постановою Верховного Суду від 26 травня 2021 року зменшено суму до стягнення: до 20 000, 00 грн у частині стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, до 505, 48 грн у частині стягнення компенсації судових витрат.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, що склались між сторонами випливають з трудового законодавства, виплати, які були проведені позивачу на підставі зміненого в подальшому судового рішення, відносяться до інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, доказів того, що постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року було обґрунтовано на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях, наданих ОСОБА_1 заява про поворот виконання та додані до неї матеріали не містять, а тому, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 445 ЦПК України, поворот виконання в такому випадку не допускається.

Колегія суддів у повному обсязі погоджується із таким висновком суду. Відповідно до статті 239 КЗпП України, у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення ґрунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

Зазначене узгоджується зі змістом частини другої статті 445 ЦПК України, згідно з якою у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні. За таких обставин, виплата, що є предметом спору, належить до інших виплат, що випливають з трудових правовідносин.

Підстав вважати, що скасоване рішення ґрунтувалось на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах немає, відтак відсутні підстави для повороту виконання рішення.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України).

За юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права - це панування права в суспільстві; верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо; всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права; у сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

При цьому колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, в рішенні від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), де Суд зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним.

Як також наголосив Європейський суд з прав людини в рішення від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви №68385/10 та №71378/10), перша і найбільш важлива вимога статті 1 Першого Протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання органів влади у право мирно володіти своїм майном має бути законним і переслідувати законну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання має бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має бути досягнуто «справедливого співвідношення» між інтересами суспільства і вимогами щодо захисту прав людини.

Тому, виходячи із змісту 445 ЦПК України, статті 239 КЗпП України, позиції Європейского суду з прав людини та принципу Верховенства права, колегія суддів вважає, що немає правових підстав для зобов`язання позивача повернути грошові кошті за скасованим судовим рішенням.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви про поворот виконання судового рішення.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції, як законну та обґрунтовану, постановлену у відповідності до вимог процесуального законодавства, без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» - залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.М. Пищида