Ухвала

23 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 670/738/19

провадження № 61-20220ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 14 квітня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 17 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бритіш Американ Тобакко Сейлз енд Маркетинг Україна» про визнання незаконним та скасування наказів про накладення дисциплінарного стягнення та звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

10 грудня 2021 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою разом із клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження зазначених судових рішень.

Касаційна скарга підлягає залишенню без руху з таких підстав.

Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року попередню касаційну скаргу на вказані судові рішення ОСОБА_1 було залишено без руху з підстав пропуску строку на касаційне оскарження та несплати судового збору.

Зокрема, запропоновано заявнику подати клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та навести інші підстави для поновлення пропущеного процесуального строку, а також сплатити судовий збір за позовні вимоги майнового та немайнового характеру. Зазначено, що за подання касаційної скарги в частині вимог немайнового характеру судовий збір становить 1 536,80 грн, а в частині вимог майнового характеру заявнику необхідно самому розрахувати розмір судового збору з урахуванням положень підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4, підпункту 7 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та відповідно сплатити його.

На виконання зазначеної ухвали заявник подав заяву про поновлення строку на касаційне оскарження та навів підстави його поновлення. Проте заявник не повністю усунув недоліки зазначені в ухвалі Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року, зокрема, не сплатив судовий збір в частині позовних вимог майнового характеру, що унеможливлювало вирішення питання про відкриття касаційного провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 19 листопада 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , визнано неподаною та повернуто заявнику.

Звертаючись із цією повторною касаційною скаргою, заявник пропустив строк на касаційне оскарження рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 14 квітня 2021 року та постанови Хмельницького апеляційного суду від 17 серпня 2021 року, передбаченого статтею 390 ЦПК України.

Згідно зі статтею 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Оскільки повний текст постанови Хмельницького апеляційного суду від 17 серпня 2021 року складено 25 серпня 2021 року, то останнім днем тридцятиденного строку для подання касаційної скарги є 24 вересня 2021 року.

Заявник повторно звернувся із касаційною скаргою 10 грудня 2021 року.

Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними.

Суд виходить з того, що підстави пропуску процесуального строку можуть бути визнані поважними, зокрема у тому випадку, якщо таке недотримання строку касаційного оскарження зумовлене діями (бездіяльністю) суду, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод для своєчасного звернення заявника з такою скаргою.

Як на підставу поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення заявник посилається на те, що він дійсно не сплатив судовий збір за вимогу майнового характеру, оскільки суди попередніх інстанцій не визначили розмір судового збору, що підлягав сплаті. Він також був позбавлений можливості визначити розмір судового збору.

Наведені заявником у клопотанні підстави поновлення процесуального строку не можна вважати поважними з огляду на таке.

Заявник не виконав вимоги ухвали Верховного Суду від 08 жовтня 2021 року про залишення первісної касаційної скарги без руху, у якій йшлося про необхідність самостійного розрахунку та сплати судового збору за оскарження судових рішень в частині вимог майнового характеру, зокрема сплатити судовий збір залежно від розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з урахуванням положень підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4, підпункту 7 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», оскільки зі змісту оскаржуваних судових рішень неможливо встановити розмір середнього заробітку.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Зазначена конвенційна норма зобов`язує щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року (заява №32053/13) у справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив: «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Ryabykh v. Russia» (Рябих проти Росії) від 24 липня 2003 року). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків ( рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року)».

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» (Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії) ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції.

Таким чином, заявнику необхідно навести інші підстави для поновлення строку та подати докази на підтвердження їх поважності, подати докази об`єктивної неможливості виконання вимог ухвали Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року про залишення попередньої касаційної скарги без руху, зокрема, об`єктивної неможливості сплатити мінімальний розмір судового збору за вимогу майнового характеру з урахуванням положень підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4, підпункту 7 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».

З огляду на викладене, зазначені заявником підстави пропущення процесуального строку на оскарження судового рішення у конкретному випадку не можуть розглядатися як поважні.

Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Касаційна скарга також не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки на порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України заявник у касаційній скарзі не вказав підставу (підстави) оскарження судових рішень передбачену (передбачених) статтею 389 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У касаційній скарзі заявник зазначає про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, посилається на недослідження зібраних у справі доказів та встановлення обставин справи, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Проте, зазначаючи про недослідження зібраних доказів у справі, заявник не обґрунтував цю підставу касаційного оскарження, не конкретизував яких саме доказів це стосується, а також як це вплинуло на повноту та об`єктивність розгляду справи, не зробив висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Посилаючись на те, що суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, заявник не конкретизував яких доказів це стосується.

Тому заявнику необхідно подати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, із зазначенням конкретних підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 389, частиною третьою статті 411 ЦПК України.

Відповідно до положень частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення недоліків.

На підставі наведеного та керуючись статтями 185, 390, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 14 квітня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 17 серпня 2021 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначеного вище недоліку десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали щодо зазначення підстав для поновлення строку касаційне оскарження судового рішення або якщо наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження будуть визнані судом неповажними, - у відкритті касаційного провадження буде відмовлено, а у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали щодо наведення підстав касаційного оскарження, - касаційна скарга вважатиметься неподаною та її буде повернуто заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Яремко