Справа № 127/5919/21
Провадження № 2/127/1046/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2021 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю: секретаря Тріща Т.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про витребування майна з чужого незаконного володіння. Проте, згодом представником позивача було подано клопотання про заміну неналежних відповідачів. В результаті цього, ухвалою суду від 08.09.2021 року клопотання було задоволено та замінено неналежних відповідачів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на належних відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Також суд, на підставі ч.3 ст. 53 ЦПК України, залучив до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

У вересні 2021 року представником позивача було подано суду уточнену позовну заяву, з урахуванням зміни складу учасників справи, яка мотивуючи позов тим, що ОСОБА_8 , який був батьком позивача, за життя отримав від своєї матері ОСОБА_9 за договором дарування від 25.12.2006 року 1/3 частину будинку АДРЕСА_1 , до складу якої увійшло: в будинку «А» на першому поверсі: коридори 1-1, 1-6, туалет 1-2, ванна 1-3, кухня 1-4, кімнати 1-5, 1-7, 1-8, коридори 1-1, 1-5, туалет 2-2, ванна 2-3, кухня 2-4, кімнати 2-6, 2-7, 2-8, в підвальному приміщенні: тамбур ХVI, гараж Х, котельня ХІ, кладові ХІІ, ХІІІ, ХІV, ХV. Житлова площа вказаної частини будинку становить 107,8 кв.м., загальна 236,9 кв.м.

В подальшому, 29.02.2008 року ОСОБА_8 отримав у власність за договором міни сарай «Б», навіс «б», сарай «В», сарай «Д». У зв`язку з перерахунком часток у спільній частковій власності, на підставі рішення ВК ВМР №1924 від 09.08.2012 року замість вказаних договорів дарування та міни батько позивача отримав свідоцтво про право власності від 09.08.2012 року. Таким чином, останній володів 4/10 часткою житлового будинку. Решта частина будинку належала ОСОБА_6 (29/10 частки) та ОСОБА_7 (31/10 частки).

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача помер, а позивач прийняла спадщину шляхом подачі нотаріусу заяви. Проте, отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла, оскільки ОСОБА_9 (мати померлого) звернулася до суду з позовом про визнання недійсними довіреності та договору дарування.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2018 року у справі №127/23711/18 задоволено позов ОСОБА_9 та визнано недійсною довіреність, договір дарування від 25.12.2006 року та договір міни від 29.02.2008 року з моменту їх посвідчення та укладення. Вінницький апеляційний суд постановою від 14.02.2019 року вказане рішення скасував в частині визнання договору міни недійсним та ухвалив в цій частині нове відмовив в задоволенні вимоги. Згодом, постановою Верховного Суду від 02.12.2020 року вказані рішення скасовані, а в позові відмовлено.

В зв`язку з відновленням чинності договору дарування, позивач знову звернулася до нотаріуса з приводу отримання свідоцтва, однак їй було відмовлено через ненадання правовстановлюючих документів, оскільки рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2019 року у справі №127/14497/19 було задоволено позов ОСОБА_9 , визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності від 09.08.2012 року, виданого на ім`я ОСОБА_8 на 4/10 часток вказаного житлового будинку. Також визнано за ОСОБА_9 право власності на цю частку. На підставі цього рішення суду ОСОБА_9 зареєструвала за собою право власності на спірне майно, а згодом подарувала його ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних частках.

Скасування зазначених судових актів має правовим наслідком відсутності у ОСОБА_9 права на відчудження спірного майна.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 померла. Таким чином, наразі спадщина у вигляді 4/10 часток перебуває у власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що порушує право позивача. Оскільки спадкове майно вибуло із володіння позивача поза його волею та отримане відповідачами безпідставно за договорами дарування. Після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не маючи на те правових підстав подарували спірне не рухоме майно відповідно ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Тому, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом та просила витребувати від ОСОБА_3 та ОСОБА_5 4/10 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 , до складу яких входить: в житловому будинку літ. «А» - коридори 1-1, 1-6, 2-1, 2-5, туалети 1-2, 2-2, ванни 1-3, 2-3, кухні 1-4, 2-4, кімнати 1-5, 1-7, 1-8, 2-6, 2-7, 2-8, частина сходової клітини ХVІІ площею 3,6 кв.м., частина сходової клітини XVIII площею 3,6 кв.м., котельня VІІІ загальною площею 171,0 кв.м., в тому числі житловою 107,8 кв.м., тераса 1/3 літ. «а», убиральня 1/3 літ. «Г», гараж літ. «Ж», сараї літ. «Б», «В», «Д», навіс літ. «б».

Ухвалою суду від 25.03.2021 року задоволено заяву позивача та забезпечено позов шляхом накладення арешту на 4/10 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 , до складу яких входить: в житловому будинку літ. «А» - коридори 1-1, 1-6, 2-1, 2-5, туалети 1-2, 2-2, ванни 1-3, 2-3, кухні 1-4, 2-4, кімнати 1-5, 1-7, 1-8, 2-6, 2-7, 2-8, частина сходової клітини І площею 3,5 кв.м., котельня VІІІ загальною площею 171,0 кв.м., в тому числі житловою 107,8 кв.м., тераса 1/3 літ. «а», убиральня 1/3 літ. «Г», гараж літ. «Ж», сараї літ. «Б», «В», «Д», навіс літ. «б», що належать ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_7 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), в межах позовних вимог.

Також, ухвалою суду від 09.09.2021 року задоволено заяву представника позивача та забезпечено позов шляхом накладення арешту на 4/10 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 , до складу яких входить: в житловому будинку літ. «А» - коридори 1-1, 1-6, 2-1, 2-5, туалети 1-2, 2-2, ванни 1-3, 2-3, кухні 1-4, 2-4, кімнати 1-5, 1-7, 1-8, 2-6, 2-7, 2-8, частина сходової клітини ХVІІ площею 3,6 кв.м., котельня VІІІ загальною площею 171,0 кв.м., в тому числі житловою 107,8 кв.м., тераса 1/3 літ. «а», убиральня 1/3 літ. «Г», гараж літ. «Ж», сараї літ. «Б», «В», «Д», навіс літ. «б», що належать ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , в межах позовних вимог.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити з підстав викладених у ньому та відповіді на відзив. Також додала, що позивач була позбавлена спадщини на підставі дій дядька та тітки. Спадкове майно двічі відчуджувалось. Позивачу належить 4/10 частки спірного будинку. Також представник додала, що суд не позбавлений можливості самостійно визначити частку. Представник позивача зазначила, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду подасть суду докази на підтвердження витрат на правничу допомогу.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала, з підстав викладених у відзиві та пояснила, що після смерті ОСОБА_8 із заявою про прийняття спадщини за законом також звернулася його мати ОСОБА_9 - баба позивача. Таким чином, у померлого крім позивача є ще інші спадкоємці. Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину на 2/10 частки, не зрозумілим є те, чому позивач звернулася до суду з позовом про витребування 4/10 частки майна. Після смерті ОСОБА_9 із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Також додала, що спадщина частинами не приймається. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за безпідставністю та не доведеністю.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_3 вбачається, що батьками ОСОБА_1 були ОСОБА_8 та ОСОБА_10 (Т. 1 а.с. 8).

Судом встановлено, що 25.12.2006 року між ОСОБА_6 , діючою по довіреності, посвідченій приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С.П. 14.11.2066 року за реєстровим №5494, від імені ОСОБА_9 , та ОСОБА_8 було укладено договір дарування. Зі змісту договору вбачається, що ОСОБА_9 в особі представника передала безоплатно у власність (подарувала), а ОСОБА_8 прийняв дарунок: 1/3 частину будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 . У користування обдарованого перейшло в будинку «А» на 1-ому поверсі: коридори 1-1, 1-б, туалет 1-2, ванна 1-3, кухня 1-4, кімнати 1-5, 1-7, 1-8, коридори 2-1, 2-5, туалет 2-2, ванна 2-3, кухня 2-4, кімнати 2-б, 2-7, 2-8, в підвальному приміщенні: тамбур ХVI, гараж Х, котельня ХІ, кладові ХІІ, ХІІІ, ХІV, ХV. Житлова площа вказаної частини будинку складає 107,8 кв.м., загальна 236,9 кв.м. (Т. 1 а.с. 10). Договір дарування був посвідчений приватни нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С.П.

Згодом, 29.02.2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було укладено договір міни, який посвідчено приватни нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І.І. За цим договором сторони, які є співвласниками цілого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , провели міну належних кожному з них господарських будівель, що відноситься до зазначеного будинку. Так, у власність ОСОБА_6 перейшло 11/100 частин будівель житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а саме в підвалі П/А: гараж Х, котельня ХІ, комори ХІІ, ХУ, ХІУ, в тамбурі «аІ»: тамбур ХУІ, а у власність ОСОБА_8 перейшло 1/20 частка будівель цього ж будинку, а саме: сарай Б, навіс «б», сарай В, сарай Д (Т. 1 а.с. 11).

На підставі двох вказаних договорів, батькові позивача ОСОБА_8 09.08.2012 року виконкомом Вінницької міської ради було видано свідоцтво про право власності на 4/10 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 (Т. 1 а.с. 12). До складу цих 4/10 часток увійшли: в житловому будинку літ. «А» - коридори 1-1, 1-6, 2-1, 2-5, туалети 1-2, 2-2, ванни 1-3, 2-3, кухні 1-4, 2-4, кімнати 1-5, 1-7, 1-8, 2-6, 2-7, 2-8, частина сходової клітини І площею 3,5 м2, частина сходової клітини ХVII площею 3,6 м2, частина сходової клітини ХVІІІ площею 3,6 м2, котельня VІІІ, - загальною площею 171,0 м2, в тому числі житловою 107,8 м2, тераса 1/3 літ. «а», убиральня 1/3 літ. «Г», гараж літ. «Ж», сараї літ. «Б», «В», «Д», навіс літ. «б». Право власності було зареєстроване в реєстрі 20.09.2012 року (Т. 1 а.с. 40-41).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 батько позивача ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т. 1 а.с. 9).

Державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори заведена спадкова справа № 453/2016, після смерті ОСОБА_8 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 44435246, виданим 12.07.2016 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою (Т. 1 а.с. 69).

З матеріалів спадкової справи № 453/2016, заведеної після смерті ОСОБА_8 , судом встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_1 12.07.2016 та 18.10.2016 року звернулися до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадкового майна після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 (Т.1 а.с. 122, 130, 132).

За життя у приватній власності ОСОБА_8 перебував транспортний засіб легковий автомобіль FORD FIESTA, 2016 року випуску, номер двигуна НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 (Т. 1 а.с. 173-175), який в подальшому було передано спадкоємцям померлого: дочці ОСОБА_1 та матері ОСОБА_9 в 1/2 частці. Цей факт підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (Т. 1 а.с. 182, 183).

З матеріалів рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2018 року у справі № 127/23711/18 позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , за участю третьої особи ОСОБА_7 , про визнання довіреності та договору дарування недійсними - задоволено. Визнано причини пропуску ОСОБА_9 позовної давності за її позовом до ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_7 , про визнання довіреності та договору дарування недійсними поважними та поновлено строк давності. Визнано недійсною довіреність посвідчену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С.П. від 14 листопада 2006 року зареєстрованого в реєстрі за № 5494 з моменту її посвідчення. Визнано договір Дарування від 25.12.2006 року посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С.П. за реєстровим № 6500 укладений між ОСОБА_6 , код НОМЕР_1 , що проживає за адресою АДРЕСА_1 , яка діяла в інтересах ОСОБА_9 та ОСОБА_8 недійсним з моменту укладення. Визнано договір Міни від 29.02.2008 р. посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу зареєстрований в реєстрі за №1116 укладений між ОСОБА_6 код НОМЕР_1 та ОСОБА_8 , код НОМЕР_7 недійсним з моменту укладення (Т. 1 а.с. 13-16).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 14.02.2019 року у справі № 127/23711/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Вказане вище рішення в частині змінено та скасовано: Виключено з резолютивної частини рішення Вінницького міського суду від 05 грудня 2018 року абзац другий. Скасовано рішення Вінницького міського суду від 05 грудня 2018 року в частині визнання договору міни від 29.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу зареєстрованого в реєстрі за № 1116, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 недійсним з моменту укладення, та в цій частині постановлено нове про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 про визнання недійсним з моменту укладення договору міни від 29.02.2008 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу зареєстрованого в реєстрі за № 1116. В іншій частині рішення суду залишено без змін (Т. 1 а.с. 17-21).

Постановою Верховного суду від 02.12.2020 року у справі № 127/23711/18 касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2018 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 14 лютого 2019 року в частині визнання недійсною довіреності та договору дарування скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення. У позові ОСОБА_9 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_7 , про визнання довіреності та договору дарування недійсними відмовлено (Т. 1 а.с. 22-28).

Таким чином, Верховний суд відновив чинність договорів дарування від 25.12.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С.П. за реєстровим номером №6500.

Також, з матеріалів справи вбачається, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала справа №127/14497/19 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності. За результатами розгляду цієї справи 21.06.2019 року було ухвалено рішення суду, яким позов задоволено. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_8 від 09.08.2012 року, видане виконкомом Вінницької міської ради на ім`я ОСОБА_8 на 4/10 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_9 право власності на 4/10 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 , що складається з приміщень: в житловому будинку літ. «А»: коридори 1- І, 1-6, 2-1, 2-5, туалети 1-2, 2-2, ванни 1-3, 2-3, кухні 1-4, 2-4, кімнати 1-5, 1-7, 1-8, 2-6, 2-7, 2-8, частину сходової клітини І площею 3,5 кв.м., частину сходової клітини XVII площею 3.6 кв.м., частину сходової клітини XVIII площею 3,6 кв.м., котельню VIII, загальною площею 171,0 кв.м., в т.ч. житловою - 107,8 кв.м., тераса 1/3 літ «а», вбиральні 1/3 літ. «Г», гараж літ. «Ж», сараї літ. «Б», «В» «Д», навіс літ- «б», в підвальному приміщенні: тамбур XVI, гараж X, котельню XI, кладові XII, XIII, XIV, XV (Т.1 а.с. 29-35, 70).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (Т. 1 а.с. 42).

Приватним нотаріусом Копаничук Я.Ю. заведена спадкова справа № 11/2020, після смерті ОСОБА_9 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 62820926, виданим 09.12.2020 року Приватним нотаріусом Копаничук Я.Ю. (Т. 2 а.с. 71).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 26.05.2021 року у справі №127/14497/19 апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у розгляді справи, ОСОБА_1 задоволено частково. Вказане вище рішення суду скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_9 , правонаступниками якої є ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про скасування свідоцтва про право власності, визнання права власності закрито. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_9 , правонаступником якої є ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про скасування свідоцтва про право власності, визнання права власності визнано нечинним.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_9 , правонаступником якої є ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про скасування свідоцтва про право власності, визнання права власності закрито (Т. 1 а.с. 113-115).

Разом з тим, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 285/02-31, виданою державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Вінницької області Сушицькою А.О. 06.02.2021 року, позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/10 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_8 , у зв`язку з тим, що вона не надала правовстановлюючих документів щодо належності спадкодавцю 4/10 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами та на даний час відсутній склад спадкового майна, оскільки право власності на вищевказані 4/10 частки зареєстровано за іншою особою, свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 , нотаріальна контора не може видати. Також постанова містить посилання на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, яким визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на ім`я ОСОБА_8 та визнано за іншою особою право власності (Т. 1 а.с. 37-38).

Судом встановлено, що згідно з Інформаційною довідкою №269554645 від 09.08.2021 року право власності на житловий будинок, з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстровано приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Сорочинською І.Г. 17.03.2021 року на підставі договору дарування №122 від 17.03.2021 року, а саме на 51/100 часток за ОСОБА_5 та 16.03.2021 року було зареєстровано право власності на 49/100 часток вказаного будинковолодіння на підставі договору дарування №119 від 16.03.2021 року за ОСОБА_3 .

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, поряд із визнанням правочину недійсним, також відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України).

Проаналізувавши матеріали справи суд дійшов висновку, що вказана частина спірного будинковолодіння вибула з володіння батька позивача, як власника, не за його волею, а виключно внаслідок судових рішень, які в подальшому були скасовані, зокрема на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2018 року у справі №127/23711/18, постанови Вінницького апеляційного суду від 14.02.2019 року та рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2019 року у справі №127/14497/19. Вказані рішення були правовою підставою, яка позбавила померлого ОСОБА_8 права власності (а його спадкоємців спадкового майна) та надала ОСОБА_9 можливість зареєструвати за собою право власності та в подальшому подарувати третім особам в рівних долях 4/10 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 . Останні в свою чергу подарували все будинковолодіння відповідачам у відповідних частках.

Разом з тим, постановою Верховного суду від 02.12.2020 року у справі № 127/23711/18 та постановою Вінницького апеляційного суду від 26.05.2021 року у справі №127/14497/19 попередні рішення судів були скасовані, в зв`язку з чим у ОСОБА_9 було відсутнє право на відчудження спірного майна.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, який у подальшому підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18).

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини першатретя статті 388 ЦК України).

Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Такі правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16.

Положення статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про витребування майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №700/460/17.

Між позивачем ОСОБА_1 та відповідачами не існує жодних юридичних відносин, будь-які договори щодо відчуження останньому спірних нежитлових приміщень не укладались.

Виходячи з викладеного вище, наявні всі підстави для витребування спірного майна з володіння набувачів відповідачів із застосуванням правового механізму, визначеного ч. 1 ст. 388 ЦК України. При цьому, щодо розміру частки майна, яка підлягає витребування суд зазначає наступне.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст. 1258 ЦК України).

За змістом ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, позивач та померла ОСОБА_9 належать до першої черги спадкоємців після смерті ОСОБА_8 .

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч.1 ст. 1267 ЦК України).

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, спадщина належить позивачу та матері померлого з часу відкриття, тобто з моменту смерті ОСОБА_8 та їх частки в спадковому майні є рівними. Разом з тим, у зв`язку з незаконним вибуттям спадкового майна від померлого, позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку будинковолодіння та вступити у його фактичне володіння і розпорядження. Суд звертає увагу, що автомобіль померлого також було поділено між спадкоємцями порівну та кожна з них отримала свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку автомобіля. Таким чином, під час оформлення своїх прав на спадковий будинок частка позивача та ОСОБА_9 будуть також рівними.

Отже, позивач ОСОБА_1 має право на витребування від відповідачів 1/2 частку від 4/10 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 .

З приводу визначення в рішенні суду обсягу приміщень, які становлять 1/2 частку, то з матеріалів справи не вбачається за можливе здійснити їх розподіл. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не вказано опис об`єкта з якого складається 51/100 частки та 49/100 частки.

Таким чином, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, всі судові витрати понесені позивачем по справі, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частинах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 321, 328, 388, 1216-1218, 1258, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити частково.

Витребувати від ОСОБА_3 , ОСОБА_5 1/2 частку від 4/10 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 , до складу яких входить: в житловому будинку літ. «А» - коридори 1-1, 1-6, 2-1, 2-5, туалети 1-2, 2-2, ванни 1-3, 2-3, кухні 1-4, 2-4, кімнати 1-5, 1-7, 1-8, 2-6, 2-7, 2-8, частина сходової клітини ХVІІ площею 3,6 кв.м., частина сходової клітини XVIII площею 3,6 кв.м., котельня VІІІ загальною площею 171,0 кв.м., в тому числі житловою 107,8 кв.м., тераса 1/3 літ. «а», убиральня 1/3 літ. «Г», гараж літ. «Ж», сараї літ. «Б», «В», «Д», навіс літ. «б».

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір в рівних частках на загальну суму у розмірі 1471,31 грн. (одна тисяча чотириста сімдесят одна гривня 31 коп.).

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , 1990 року народження, РНОКПП: НОМЕР_9 , паспорт НОМЕР_10 , виданий Літинським РС УДМС України у Вінницькій області 09.10.2013 року, адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_11 , паспорт НОМЕР_12 , виданий Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 10.12.1996 року, адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_13 , паспорт НОМЕР_14 , виданий Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 01.10.1998 року, адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду складено 24.12.2021 року.

Суддя: