Справа № 159/6732/20
Провадження № 2/159/349/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Денисюк Т.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу

за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Кульчицького Олександра Сергійовича

до відповідача приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія»

про стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача.

У грудні 2020 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кульчицький Олександр Сергійович звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі ПрАТ «УТСК») про стягнення невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 81 579,41 гривень.

В обґрунтування позову зазначив, що 09.11.2019 року водій транспортного засобу «БАЗ А079.14», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_1 , внаслідок чого остання отримала тяжкі тілесні ушкодження та після тривалого лікування їй була встановлена ІІ група інвалідності.

На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «БАЗ А079.14» була застрахована в ПрАТ «УТСК», тому позивач вважає, що має право на відшкодування шкоди здоров`ю в розмірі 134 335,12 гривень, яка складається з:

- витрат на лікування в розмірі 45 455,12 гривень,

- відшкодування шкоди у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за період перебування на стаціонарному лікуванні з 11.11.2019 року по 17.12.2019 року (36 днів), з 31.01.2020 року по 07.02.2020 року (7 днів), з 16.03.2020 року по 24.03.2020 року (8 днів) із розрахунку мінімальної заробітної плати на 01.01.2019 року та на 01.01.2020 року відповідно в розмірі 7 369,10 гривень,

- відшкодування шкоди у зв`язку із стійкою втратою працездатності (встановлена ІІ група інвалідності) в розмірі 75 114,00 гривень,

- відшкодування моральної шкоди розрахованої як 5% від шкоди заданої здоров`ю в розмірі 6 396,90 гривень.

За заявою позивача від 12.02.2020 року ПрАТ «УТСК» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі лише 52 755,71 гривень, тому позивач просить стягнути з відповідача недоплачену суму в розмірі 81 579,41 гривень (134 335,12 - 52 755,71 грн) та судові витрати у справі, вказавши попередній орієнтовний розмір судових витрат - 10 000, 00 гривень.

Стислий виклад заперечень відповідачів.

У відзиві на позов ПрАТ «УТСК» вважає вимоги позивача безпідставними, мотивуючи тим, що в даному випадку дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок надзвичайних та невідворотних обставин, які є непереборною силою, а також через непрямий умисел велосипедистки ОСОБА_1 , вина якої у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена в ході досудового розслідування, що у сукупності виключає відповідальність страховика та власника джерела підвищеної небезпеки за наслідки ДТП.

Проте, зважаючи на соціальну складову потерпілої особи, яка є пенсіонеркою, страховик керуючись п.36.3 ст.36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону №1961-ІV) прийняв рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі Ѕ суми страхового відшкодування, що становить 105 511,52 гривень :2 = 52 755,71 гривень.

Рух справи в суді.

Позовна заява надійшла до суду 29 грудня 2020 року.

30 грудня 2020 року у справі відкрито провадження, визначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відзив на позов отримано 29 січня 2021 року.

Датою ухвалення рішення відповідно до вимог ч.5 ст.268 ЦПК України є дата складання його повного тесту.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

09 листопада 2019 року приблизно о 15 год 40 хвилин по вул.Брестська в м.Ковелі автомобіль «БАЗ А079.14», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , допустив наїзд на велосипедистку ОСОБА_1 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у виді важкої закритої черепно-мозкової травми, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

За вказаним фактом 10.11.2019 року розпочато кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Постановою старшого слідчого Ковельського ВП ГУНП у Волинській області від 28 лютого 2020 року кримінальне провадження закрито у зв`язку із відсутністю складу злочину.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 09 листопада 2019 року, керуючи велосипедом, рухалась по правому краю проїзної частини дороги вул.Брестська зі сторони вул.Незалежності в напрямку перехрестя із вул.Старицьких в м.Ковелі. Наближаючись до повороту, що по ліву сторону від неї, вона в той момент коли її об`їжджав маршрутний автобус «БАЗ», р.н. НОМЕР_1 , раптово перед ним, попередньо не змістившись до середини проїзної частини та не показуючи відповідного жесту рукою, різко почала повертати ліворуч, внаслідок чого, відразу відбулось зіткнення правим переднім крилом автобуса в ліву бічну сторону велосипеда, від зіткнення ОСОБА_1 впала на дорожнє покриття.

За висновком судової інженерно-транспортної експертизи №619 від 09.01.2020 року дорожньо-транспортна пригода сталась з вини велосипедистки ОСОБА_1 у зв`язку із порушенням нею п.2.3 (б), п.10.1 Правил дорожнього руху. Водій транспортного засобу «БАЗ» ОСОБА_2 діяв відповідно до дорожньої обстановки, яка склалась на момент пригоди, не порушуючи Правил дорожнього руху.

Згідно виписки з медичної карти та довідок про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Ковельської ЦРЛ у зв`язку з отриманими під час ДТП тілесними ушкодження 51 день : з 11.11.2019 року по 17.12.2019 року (36 днів), з 31.01.2020 року по 07.02.2020 року (7днів), з 16.03.2020 року по 24.03.2020 року (8 днів).

Внаслідок отриманих травм ОСОБА_1 12.08.2020 року встановлена ІІ група інвалідності довічно.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «БАЗ А079.14, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ТОВ «Галактика Авто» в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» згідно договору АО-3381887 від 28.05.2019 року.

Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну життю та здоров`ю становить 200 000,00 гривень.

12 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ «УТСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду здоров`ю з подальшим уточненням понесених витрат.

Розмір збитку згідно розрахунку ПрАТ «УТСК» становить 105 511,42 гривень.

Розмір страхового відшкодування визначено ПрАТ «УТСК» на підставі п.36.3 ст.36 Закону №1961-ІV у зв`язку із обопільною виною на рівні 50% збитків, тобто 52 755,71 гривень.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Позов підлягає частковому задоволенню з наступним мотивів.

За змістом наданих сторонами процесуальних документів спір виник з питань наявності чи відсутності обов`язку володільця джерела підвищеної небезпеки відповідати за спричинену потерпілому шкоду за відсутності вини, щодо права страховика зменшити суму страхової виплати з урахуванням вини потерпілого у спричиненні ДТП, а також щодо розміру страхового відшкодування.

Правовідносини сторін у даній справі регулюються главою 82 Цивільного кодексу України та Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Так, відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується не залежно від вини особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст.6 Закону №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Настання страхового випадку слугує в силу статті 979 ЦК підставою для виплати страхувальникові чи іншій, визначеній у договорі страхування особі, страховиком страхової виплати.

Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 09.11.2019 року за участю забезпеченого транспортного засобу та велосипедистки ОСОБА_1 визнана ПрАТ «УТСК» страховим випадком. Отже відповідач визнав подію, як таку, за яку наступає цивільно правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки.

Окрім того, відповідачем не надано суду доказів наявності передбачених ч.5 ст.1187 ЦК, п.37.1.1 ст.37 Закону обставин для відмови у виплаті страхового відшкодування. Тому твердження відповідача про безпідставність заявленого позову за відсутності вини водія забезпеченого транспортного засобу не ґрунтуються на вимогах законодавства.

Таким чином, в силу ст. 988 ЦК страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату в межах страхової суми.

Висновок суду з даного питання відповідає позиції Великої Палати Верховного суду наведений у постанові від 04 липня 2018 року у справі 755/18006/15ц.

Частиною першою статті 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Порядок та розмір відшкодування шкоди здоров`ю деталізований у ст.22,23,24,25,26-26-1 Закону № 1961-IV.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

В силу статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є зокрема:

-шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

-шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

-шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

-моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до ст.24 Закону № 1961-IV у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

У статті 25 Закону № 1961-IV передбачено, що у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах:

- для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю;

- для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною;

- для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі.

Відповідно до статті 26 Закону № 1961-IV шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Відповідно до ст.26-1 Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

При визначенні розміру страхового відшкодування (регламентної виплати) суд відповідно до вимог ст.81, ст.89 ЦПК оцінює надані сторонами докази з точки зору їх належності та достовірності.

Щодо відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого.

Позивачем на підтвердження витрат на придбання ліків та проходження медичного обстеження надані суду листки лікарського призначення та фіскальні чеки на загальну суму 45 455,12 гривень.

Відповідачем розрахунок витрат на лікування визначений в розмірі 21 200,07 гривень на підставі висновку лікаря експерта.

Суд погоджується з висновками відповідача, оскільки у наданому відповідачем розрахунку проведений детальний аналіз усіх фіскальних чеків у взаємозв`язку з медичними призначеннями, який в свою чергу позивачем не спростований.

Отже, розмір відшкодування шкоди пов`язаної з лікуванням становить 21 200,07 гривень. Невиплачена сума відшкодування дорівнює 10 600,035 гривень (21 200,07 21 200,07:2).

Щодо шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим.

За змістом ст.25 Закону шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим полягає в не отриманих потерпілим доходів за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності.

Розмір не отриманого доходу для ОСОБА_1 , яка є непрацюючою повнолітньою особою, підлягає з розрахунку мінімальної заробітної плати відповідно до п.5, п.9 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затверджений постановою КМУ від 26.09.2001 р. № 1266.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір мінімальної заробітної плати на час ДТП складав 4173 гривень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманими внаслідок ДТП тілесними ушкодження у виді важкої закритої черепно-мозкової травми 51 день : з 11.11.2019 року по 17.12.2019 року (36 днів), з 31.01.2020 року по 07.02.2020 року (7 днів), з 16.03.2020 року по 24.03.2020 року (8 днів).

Тому розмір відшкодування повинен становити : 51 день непрацездатності х на середньоденну заробітну плату за один календарний день, яка визначається шляхом ділення мінімальної заробітної плати на середньомісячну кількість календарних днів (30,44), тобто 51х (4173:30,44) = 6 991,56 гривень.

Відповідачем виплачено 2035,50 гривень (4173,00:2), тому до стягнення підлягає 4905,06 гривень (6991,56 -2035,50).

Щодо шкоди, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим.

Сторонами погоджена сума відшкодування за даним показником на рівні 75 114 гривень, що відповідно до ст.26 Закону у разі встановлення ІІ групи інвалідності становить 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

З урахуванням виплаченого відшкодування (75114:2) до стягнення підлягає 37 557 гривень.

Щодо відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.ст.23,1167 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає стражданнях спричинених каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. За приписами ст.26-1 Закону моральна шкода відшкодовується у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Отже, розмір відшкодування моральної шкоди становить 5% від (75114 +6991,56+21 200,07 грн) = 5 165,28 гривень.

З урахуванням проведених виплати до стягнення підлягає 2653,10 гривень (5165,28-5024,35:2).

Загальний розмір недоплаченого страхового відшкодування становить 55 715,20 гривень (2653,10+37 557 +4905,06 +10 600,035).

Суд не погоджується із зменшенням відповідачем страхової виплати з огляду на таке.

Як зазначено в страховому акті при зменшенні виплати ПрАТ «УТСК» керувався п.36.3 ст.36 Закону, яка передбачає, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Проте, дана норма Закону не підлягає застосуванню у цій справі.

Відповідно до ст.1188 ЦК шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Отже, слід розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам.

Керування велосипедом в розумінні ч.1 ст.1187 ЦК не є діяльністю з використання джерела підвищеної небезпеки, тому у цій справи не йдеться про взаємодію джерел підвищеної небезпеки.

Має місце відшкодування шкоди джерелом підвищеної небезпеки (автомобіля) іншій особі велосипедисту.

Також суд відхиляє доводи відповідача про наявність підстав для зменшення розмір відшкодування у зв`язку із грубою необережністю потерпілої ОСОБА_1 , оскільки за приписами ч.2 ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою, у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Підставою для зменшення відшкодування може бути лише груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою пенсійного віку, під час дорожньо транспортної пригоди перебувала в тверезому стані, зміст порушених нею правил дорожнього руху полягає у неврахуванні дорожньої обстановки та здійснені маневру повороту без завчасного подання про це знаку в момент коли водій забезпеченого транспортного засобу здійснював об`їзд на незначній від неї відстані.

Наведене у сукупності свідчить лише про вину потерпілої у пригоді, проте не може бути кваліфіковано як груба необережність.

Таким чином, відповідач зобов`язаний виплатити належне позивачу страхове відшкодування в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов задоволено на 68% (55 715,20 х100: 81 579,41).

Позивач звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1543,60 гривень ( 2270х68%:100%=1543,60).

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265, 279 ЦПК України, на підставі ст.ст. 23, 599, 979, 988, 1167, 1187, 1188, 1195 ЦК України, ст.ст. 5, 6, 22-26, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 невиплачене страхове відшкодування в розмірі 55 715 (п`ятдесят п`ять тисяч сімсот п`ятнадцять) гривень 20 копійок, яке складається з : 10 600,035 гривень витрат на лікування, 4905,06 гривень відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, 37 557 гривень відшкодування шкоди, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим, 2653,10 гривень відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» в доход держави судовий збір в розмірі 1543 (одну тисячу п`ятсот сорок три) гривні 60 копійок.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Волинського апеляційного суду безпосередньо або через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія», , адреса: м.Київ вул.Саксаганського, 77.

Повний текст рішення складено та підписано без його проголошення 02 березня 2021 року.

ГоловуючийТ. В. Денисюк