Ухвала

24 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 554/2224/18

провадження № 61-11300св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - держава Україна в особі Полтавського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державна казначейська служба України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 23 червня 2021 року у складі колегії суддів: Абрамова П. С., Кривчун Т. О., Пилипчук Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до держави Україна в особі Полтавського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що на розгляді Полтавського районного суду Полтавської області перебуває кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 0001197, за обвинуваченням ОСОБА_2 за частиною другою статті 342, частиною другою статті 345 Кримінального кодексу України (далі - КК України) та ОСОБА_3 за частиною другою статті 342 КК України, де він визнаний потерпілим.

Зазначав, що неодноразово звертався до уповноважених органів з метою спонукання Полтавського районного відділення Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі - Полтавське РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області) до належного виконання ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 29 грудня 2016 року про розшук та примусовий привід обвинувачених та розгляду справи протягом розумного строку.

На час подання позову ухвала Полтавського районного суду Полтавської області від 29 грудня 2016 року про розшук та привід обвинувачених не виконана, обвинувачених до суду не доставлено, незважаючи на те, що справи категорії «Розшук» стосовно останніх закрито.

З метою розгляду кримінального провадження в розумні строки 15 березня 2017 року Полтавським районним судом Полтавської області направлялися листи до прокуратури Полтавської області та Головного управління національної поліції в Полтавській області (далі - ГУНП в Полтавській області ) задля вжиття відповідних заходів реагування щодо невиконання ухвал суду про розшук та привід обвинувачених, вжиття заходів для контролю за належним та своєчасним виконанням ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 29 грудня 2016 року.

24 січня 2017 року слідчим суддею Полтавського районного суду Полтавської області було винесено ухвалу, якою визнано протиправною бездіяльність Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області, щодо невиконання ухвал Полтавського районного суду Полтавської області від 29 грудня 2016 року про розшук та примусовий привід обвинувачених.

Зазначав, що у зв`язку із протиправною бездіяльністю Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області він був вимушений звертатися до Уповноваженого Верховної Ради з прав людини, а також самостійно відстоювати свої права та інтереси в судовому порядку.

Вказував, що через протиправні дії Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області він зазнав сильних хвилювань, які полягали у душевних стражданнях, що мають бути відшкодовані державою Україна.

Просив стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн, завдану неправомірними діями та бездіяльністю Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07 червня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що з доказів у справі не випливає, що Полтавським РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області було допущено протиправні дії чи бездіяльність, які б спричинили позивачеві моральну шкоду.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 13 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 червня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що факт неправомірного діяння Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області у формі бездіяльності встановлений судовим рішенням, що набрало законної сили та має преюдиційне значення. Місцевим судом, всупереч вимогам статті 51 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), залучення до справи ГУНП в Полтавській області здійснено не було, а отже справа розглянута за участі неналежного відповідача, який згідно зі статтею 48 ЦПК України не має права бути відповідачем у суді.

Постановою Верховного Суду від 15 липня 2020 року зазначені судові рішення були скасовані, а справу направлено до місцевого суду на новий судовий розгляд.

В постанові суд касаційної інстанції зазначив, що при розгляді справи суди у судових рішеннях по різному називають відповідний орган поліції та не встановили правильно коло осіб, які беруть участь в справі, та, що належним відповідачем у справі є держава, а питання щодо залучення до участі в справі відповідного органу Національної поліції суд першої інстанції може вирішити під час нового розгляду справи.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 29 грудня 2020 року уточнено назву органу Національної поліції, а саме: Полтавське РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області.

Останнім рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 3 000,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи указане судове рішення суд першої інстанції дійшов висновку про преюдиційність ухвали слідчого судді Полтавського районного суду від 24 січня 2017 року, якою визнано протиправною бездіяльність Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області щодо невиконання ухвал Полтавського районного суду Полтавської області від 29 грудня 2016 року про розшук та примусовий привід обвинувачених, і про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 23 червня 2021 року апеляційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури задоволено. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 грудня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Також вирішено компенсувати Полтавській обласній прокуратурі сплачений за апеляційне оскарження судового рішення судовий збір в розмірі 1 362,00 грн в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що ухвала слідчого судді Полтавського районного суду від 24 січня 2017 року, якою визнано протиправною бездіяльність Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області щодо невиконання ухвал Полтавського районного суду Полтавської області від 29 грудня 2016 року про розшук та примусовий привід обвинувачених дійсно є преюдиційною у цій справі, однак вона не свідчить про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу.

Апеляційний суд врахував, що інших доказів про те, що невиконання ухвали суду було здійснено без поважних причин, що призводить до тривалого розгляду кримінального провадження № 0001197 за обвинуваченням ОСОБА_2 за статтею 342, частиною другою статті 345 КК України та ОСОБА_3 за часиною другої статті 342 КК України, в якому ОСОБА_1 визнаний потерпілим, матеріали справи не містять.

Також апеляційний суд дійшов висновку про те, що той факт, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю, та йому протипоказано психоемоційне навантаження, саме по собі, не є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Крім того, апеляційний суд висновку про те, що реалізація особою її права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством, у разі задоволення таких скарг, становить достатню справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У липні 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду від 23 червня 2021 року, в якій просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

У касаційній скарзі заявник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року у справі № 328/591/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 та постановах Верховного суду України: від 28 січня 2015 року у справі № 6-229цс14, від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-933цс16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційну скаргу мотивовано тим, що апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що заявник керуючись статтею 40 Конституції України неодноразово направляв ряд звернень до різних установ з метою належного виконання Полтавським РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ухвал Полтавського районного суду від 29 грудня 2016 року про розшук та примусовий привід обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і розгляд справи протягом розумного строку. Також те, що у зв`язку з невиконанням ухвал суду, 21 лютого 2017 року на адресу начальника ГУНП в Полтавській області, прокурора Полтавської області та начальнику Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області судом було повторно направлено ухвалу від 29 грудня 2016 року про оголошення розшуку відносно обвинувачених, зокрема ОСОБА_3 для її подальшого виконання. А ще те, що з метою розгляду кримінального провадження в розумні строки 15 березня 2017 року Полтавським районним судом Полтавської області направлялись листи до прокуратури Полтавської області та ГУНП в Полтавській області задля вжиття відповідних заходів реагування, щодо невиконання ухвал суду про розшук та привід обвинувачених, вжиття заходів контролю за належним та своєчасним виконанням ухвал Полтавського районного суду Полтавської області від 29 грудня 2016 року.

Крім того заявник вказує, що апеляційний суд в порушення норм процесуального права не надав належної оцінки доказам того, що внаслідок протиправної системної бездіяльності Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області, заявнику завдано моральних збитків на загальну суму 1 000 000,00 грн, що полягають у стресах, моральних стражданнях та психо-емоційних навантаженнях.

Також заявник переконує, що апеляційний суд не врахував вимоги, викладені в постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у цій справі.

Станом на час призначення справи до розгляду відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_1 від інших учасників справи не надходило.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 08 липня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 23 червня 2021 року, передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України; витребувано матеріали справи № 554/2224/18 із Октябрського районного суду м. Полтави; надано учасникам справи строк для подання відзивів на касаційну скаргу.

У вересні 2021 року матеріали справи № 554/2224/18 надійшли до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України, у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Полтавського районного відділення відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, державної Казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 23 червня 2021 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 19 січня 2022 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак