Справа № 452/1250/17 Головуючий у 1 інстанції: Пташинський І.А.
Провадження № 22-ц/811/2763/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 01 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «Комерційний банк «Надра», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ«Надра» про визнання права вкладника за договором відступлення прав вимоги за договором строкового банківського вкладу, визнання права на відшкодування заборгованості на частину вкладу за договором строкового банківського вкладу та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного Акціонерного Товариства «Комерційний банк «Надра», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ«Надра» про визнання права вкладника за договором відступлення прав вимоги за договором строкового банківського вкладу, визнання права на відшкодування заборгованості на частину вкладу за договором строкового банківського вкладу та стягнення коштів.

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 01 червня 2021 року в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Винниченко М.П., про відстрочення, розстрочення, зменшення суми судового збору або звільнення позивача від сплати судового збору до ухвалення судового рішення відмовлено.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «Комерційний банк «Надра», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ«Надра» про визнання права вкладника за договором відступлення прав вимоги за договором строкового банківського вкладу, визнання права на відшкодування заборгованості на частину вкладу за договором строкового банківського вкладу та стягнення коштів визнано неподаною та повернуто ОСОБА_1 разом із усіма доданими до неї документами.

Дану ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку, що розмір судового збору не перевищує 5% розміру річного доходу позивача, та що заявлені представником позивача обставини, є недостатніми для задоволення клопотання про відстрочення, розстрочення, зменшення суми судового збору або звільнення позивача від сплати судового збору.

Вказує, що судом порушено розумні строки розгляду справи, оскільки провадження у справі було відкрито 01 червня 2017 року. Судом не було враховано, що ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 01 червня 2017 року було відкрито провадження у справі, ухвала не була скасована, проте суд ухвалює повторну ухвалу але вже про залишення без руху та відмовою у задоволенні клопотання щодо судового збору з тих самих питань, які були встановлені судом ухвалою від 01 червня 2017 року.

Просить ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 01 червня 2021 року скасувати та повернути справу до районного суду для продовження розгляду.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6 ( повернення заяви позивачеві(заявникові)), 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позиція Апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Повертаючи позовну заяву позивачу районний суд виходив з того, що ОСОБА_1 не усунув недоліків, які встановлені ухвалою суду від 25 лютого 2021 року, а саме не сплатив судовий збір, що свідчить про невідповідність позовної заяви вимогам ЦПК .

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції..

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного Акціонерного Товариства «Комерційний банк «Надра», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ«Надра» про визнання права вкладника за договором відступлення прав вимоги за договором строкового банківського вкладу, визнання права на відшкодування заборгованості на частину вкладу за договором строкового банківського вкладу та стягнення коштів.

Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 травня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки позивачем несплачено судовий збір.

На виконання вказаної ухвали ОСОБА_1 подав заяву про звільнення від сплати судового збору, посилаючись на те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 01 червня 2017р. ОСОБА_2 було відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду.

У зв`язку із виходом судді ОСОБА_2 у відставку, системою авторозподілу дану справу передано судді ОСОБА_3 .

У зв`язку із виходом судді ОСОБА_3 у відставку, системою авторозподілу дану справу передано судді Пташинському І.А.

Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області Пташинського І.А. від 25 лютого 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено; позовну заяву - залишено без руху; надано позивачу можливість усунути вказані недоліки протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали (сплатити судовий збір за три позовні вимоги (2000.00 грн. + 2 х 640,00 = 3280,00 грн.); долучити до матеріалів справи оригінали квитанцій про сплату судового збору).

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19 березня 2021 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Винниченко М.П., в частині та продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 лютого 2021 року про залишення без руху позовної заяви, до 24 березня 2021 року включно; в задоволенні решти вимог клопотання відмовлено.

На виконання ухвали Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 лютого 2021 року ОСОБА_1 24 березня 2021 року подав клопотання про звільнення від сплати судового збору. В обґрунтування клопотання посилався на те, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу ОСОБА_1 , що підтверджується відомостями з Державного реєстру ФО платників податків ДФС України про суми виплачених доходів в період 2018-2020 років.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що позивачем та його представником не дотримані вимоги п.1 ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», тобто не представлено доказів, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік, а саме за 2016 рік (позивач звернувся з позовом 18.05.2017 р., а докази про відсутність інформації про його доходи подав за період з 01.01.2018 р. по 31.12.2020 р.). Вважаю, що заявлені представником позивача обставини є недостатніми для задоволення клопотання про відстрочення, розстрочення, зменшення суми судового збору або звільнення позивача від сплати судового збору до ухвалення судового рішення, оскільки не свідчать про відсутність у позивача фінансової змоги здійснити таку оплату станом на 2017 р.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції є передчасними.

Відповідно до ч.11-13 ст. 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Постановляючи ухвалу від 25 лютого 2021 року про залишення позовної заяви без руху суд першої інстанції не врахував, що питання про звільнення позивача від сплати судового збору вирішувалось при відкритті провадження у справі 01 червня 2017 року.

Суд в ухвалі про залишення позовної заяви без розгляду зазначив, що заявлені позивачем обставини є недостатніми для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору, оскільки відповідно до Закону України «Про судовий збір», який є визначальним при вирішенні питання щодо сплати та звільнення від сплати судового збору, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року, з 01 вересня 2015 року виключено положення щодо звільнення від сплати судового збору споживачів за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. За змістом Закону України "Про судовий збір" зі змінами, які прийняті пізніше, ніж Закон України "Про захист прав споживачів", вбачається, що з 1 вересня 2015 року споживачі за позовами, що пов`язані з порушенням їхніх прав, не відносяться до суб`єктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях, тому посилання позивача на положення Закону України "Про захист прав споживачів" не можуть бути взяті до уваги.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції безпідставними.

Листом Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.08.2017 р. N 93-1517/0/4-17 Щодо застосування частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" роз`яснено, що судам слід враховувати, що реалізацію споживачем права на судовий захист, складовою якого є наявність пільг щодо сплати судового збору, регулює стаття 22 Закону України "Про захист прав споживачів". Водночас норма статті 5 Закону України "Про судовий збір" не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору. Тому сама по собі відсутність такої категорії осіб у встановленому в зазначеній нормі переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може означати, що споживачі такої пільги не мають, оскільки вона встановлена спеціальним Законом, який гарантує реалізацію та захист їх прав.

Такий висновок узгоджується з пунктом 7 постанови пленуму ВССУ від 17 жовтня 2014 року N 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати" (ППВССУ N 10). У ньому зазначено: оскільки стаття 5 Закону України "Про судовий збір" не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад, статтею 14 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду", статтею 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", статтею 22 Закону України "Про захист прав споживачів".

ВССУ як суд касаційної інстанції у своїй практиці дотримується наведеної позиції щодо звільнення споживачів від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" (ухвали ВССУ від 26 квітня 2017 року (провадження N 6-30030св16), від 29 березня 2017 року (провадження N 6-24156св16), від 19 жовтня 2016 року (провадження N 6-18695св16), від 21 вересня 2016 року (провадження N 6-15256св16)).

Відповідно до чч.1, 2 ст.2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (ст.1 закон «Про судовий збір»).

Відповідно до ст.136 ЦПК підставою для розстрочення, відстрочення, зменшення або звільнення від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його цивільних прав та обов`язків.

Ключовими принципами ст.6 конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Верховенство права є однією із засад цивільного судочинства (пп.1 ч.3 ст.2 ЦПК).

Недопустимість обмеження доступу до правосуддя підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. ЄСПЛ неодноразово вказував, що судовий збір має бути таким, що, з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачено. У свою чергу розмір судового збору, який не враховує фінансове становище сторони розцінюється як такий, що обмежує право на доступ до правосуддя (справа «Георгел і Георгета Стоїческу проти Румунії», рішення від 26.07.2011).

ЄСПЛ зазначив, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету (справа «Креуз проти Польщі», рішення від 19.06.2001).

Отже, судовий збір має бути «розумним», тобто таким, що, з урахуванням фінансового положення заявника, може бути ним сплачений.

Повертаючи позовну заяву позивачеві суд першої інстанції вважав, що обставини наведені позивачем є недостатніми для задоволення клопотання про відстрочення, розстрочення, зменшення або звільнення позивача від сплати судового збору.

Положення статей ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не містять вичерпного й чітко визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Водночас підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути достатньо аргументовані.

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (п. 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»)).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п. 44 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; пункти 6364 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

Вказані висновки викладено в постанові Верховного Суду від 4 липня 2018 року у цивільній справі № 686/114/16-ц (касаційне провадження № 61-16723св18).

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

У справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції постановив ухвалу про повернення позовної заяви у справі з порушенням вимог закону, тому така підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є зокрема неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи ; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 01 червня 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2021 року.

Головуючий Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.