Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

336/7222/20

2/336/1045/2021

м. Запоріжжя 02 березня 2021 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.

при секретарі Олексієнко С.О.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ПАТ „Запоріжжяобленерго до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту електричну енергію, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, за яким зазначає, що відповідач, яка мешкає за адресою АДРЕСА_1 користується електроенергією на підставі особового рахунку, але обов`язків по сплаті за використану електроенергію не виконує, тому у відповідача за період з 01.12.2016 року по 01.01.2019 року виник борг у сумі 4633,24 грн.

Позивач просить суд стягнути з відповідача вказаний розмір заборгованості та судові витрати.

У порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Справа була призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, при цьому відповідач, не подав відзив.

Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Пунктом 2 «Правил користування електричною енергією для населення» (N 1357, 26.07.1999, Постанова, Кабінет Міністрів України) дано визначення об`єкта споживача електроенергії, яким є житловий будинок, гараж, майстерня або інша електрифікована споруда, що належить споживачу на правах власності або користування.

Частиною 4 ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідач є користувачем послуг, які надає ПАТ «Запоріжжяобленерго» відповідачу за адресою АДРЕСА_1 , а тому не зважаючи про відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг, не звільняється від оплати даних послуг.

Суд не погоджується з такими твердженнями позивача, оскільки матеріали справи не містять докази, що підтверджували б право власності, володіння чи користування відповідача на будинок АДРЕСА_1 .

За правилами ст. 12, 81 ЦПК України обов`язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, покладається на кожну із сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст.. 76-81, 83, 84, 89, 228, 229, 235 ЦПК України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору.

Враховуючи, що позивачем не надано належних допустимих та достатніх доказів на підтвердження позовних вимог, а саме, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем електричної енергії за адресою АДРЕСА_1 , суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82,89,141,263-265 пп. 9 п.1 Перехідних положень ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ПАТ «Запоріжжяобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за електричну енергію.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін