Справа № 274/194/14-ц Провадження № 4-с/0274/5/21
01.03.2021 м.Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Большакова Т.Б.,
за участі секретаря судового засідання Лободи В.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , начальник Бердичівського міськрайонного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Пригунов Володимир Васильович на бездіяльність начальника Бердичівського міськрайонного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький),
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною скаргою, в якій просить визнати неправомірною бездіяльність начальника Бердичівського МВ ДВС Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пригунова Володимира Васильовича .
Скарга мотивована тим, що постановою державного виконавця відділу ДВС Бердичівського управління юстиції Нікуліної О.З. від 15.12.2014 року було відкрито виконавче провадження №45806833 на підставі виконавчого листа №274/194/14-ц, виданого Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області 10.12.2014 року про стягнення на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі - 70 540,00 та накладено арешт на все належне скаржнику майно. Згідно акту опису і арешту майна від 20.03.2015 року, складеного державним виконавцем відділу ДВС Бердичівського міськрайонного управління юстиції Нікуліною О.З. описано, накладено арешт і встановлено заборону відчужувати, передавати і дарувати 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить скаржнику. На підставі постанови Бердичівського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області від 24.06.2017 року виконавчий документ у ВП №45806833 повернуто стягувачу - ОСОБА_3 , оскільки остання не залишила за собою в рахунок часткового погашення боргу нереалізоване на електронних торгах майно боржника, тобто належне скаржику майно.
Крім того, пунктами 2, 3 постанови Бердичівського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області від 24.06.2017 року державний виконавець Нікуліна О.З. постановила припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення і встановила, що вищевказаний виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання в строк до - 24.06.2020 року.
Згідно інформації Автоматизованої системи виконавчих проваджень від 15.01.2021 року і листа Бердичівського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області від 29.09.2020 року, виконавче провадження №45806833 завершено, виконавчий документ у виконавчу службу повторно не надходив, проте, в порушення вимог ст.ст. 38, 40, 59 ЗУ «Про виконавче провадження», а також постанови Бердичівського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області від 24.06.2017 року у ВП №45806833 до теперішнього часу не знято вищевказаний арешт з усього належного скаржнику майна.
В зв`язку з цим, 09.12.2020 року скаржник звернувся до Бердичівського міськрайонного відділу ДВС Центрально - Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) із заявою про зняття арешту з усього належного йому майна, однак листом від 30.12.2020 року начальник Бердичівського міськрайонного відділу ДВС Центрально - Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Пригунов В.В. повідомив, що зняття арешту з належного йому майна є неможливим, оскільки є залишок нестягнутого виконавчого збору в сумі 6 881,81 грн.
Тобто ОСОБА_1 отримав відмову щодо зняття арешту з належного йому майна, що і стало підставою для звернення до суду.
З урахуванням викладеного скаржник просив суд визнати неправомірною бездіяльність начальника Бердичівського МВ ДВС Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пригунова Володимира Васильовича щодо не зняття арешту з усього належного йому майна і скасування інших заходів примусового виконання рішення у виконавчому провадженні ВП №45806833; зобов`язати начальника Бердичівського міськрайонного відділу ДВС Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Пригунова Володимира Васильовича зняти арешт, накладений на все належне йому майно (нерухоме і рухоме), до складу якого в т.ч. входить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 (номер запису про обтяження: 8102921 від 16.12.2014 року; опис предмет обтяження: все нерухоме майно; підстава державної реєстрації обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження від 15.12.2014 року, ВП №45806833, видана державним виконавцем відділу ДВС Бердичівського управління юстиції Нікуліною О.З.; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 18054247 від 16.12.2014 року; суб`єкт обтяження: Відділ ДВС Бердичівського МУЮ), а також скасувати інші заходи примусового виконання рішення, які були здійсненні у виконавчому провадженні №45806833.
Крім того, посилаючись на вимоги п.1 ч.1 ст.19, п.1ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначає, що вказані скаржником вимоги підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства. Водночас зазначає, що скаржником не обґрунтовано і те, в чому полягає бездіяльність керівника відділу ДВС.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 05.02.2021 вказану скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні.
Скаржник в судові засідання 15.02.2021 та 01.03.2021 не з`явився, натомість на адресу суду спрямовано клопотання про розгляд скарги у його відсутність, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі.
Представник Бердичівського міськрайонного відділу ДВС Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в судові засідання не з`явився, орган державної виконавчої служби про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомив, заяв про розгляд справи за відсутності його представника не подав.
В силу вимог ч.2 ст.450 ЦПК України, суд вважає можливим здійснити розгляд скарги у відсутність учасників процесу, оскільки їх неявка не є перешкодою для розгляду скарги по суті.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження № 45806833, суд приходить до наступного висновку.
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області вд 06.10.2014 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ сільного майна подружжя задоволено частково: розділено спільне майно подружжя; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1/2 вартості відчуженого автомобіля "Volkswagen LT " в сумі 70 140 ( сімдесят тисяч сто сорок) гривень. В задоволенні решти позову відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя відмовлено. Вирішено питання розподілу сулових витрат.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Бердичівського управління юстиції Нікуліної О.З. від 15.12.2014 було відкрито виконавче провадження №45806833 на підставі виконавчого листа №274/194/14-ц, виданого Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області 10.12.2014 року про стягнення на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі - 70 540,00 та накладено арешт на все належне скаржнику майно.

Згідно акту опису і арешту майна від 20.03.2015, складеного державним виконавцем відділу ДВС Бердичівського міськрайонного управління юстиції Нікуліною О.З., описано, накладено арешт і встановлено заборону відчужувати, передавати і дарувати 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить скаржнику.

Постановою Бердичівського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області від 24.06.2017 виконавчий документ у ВП №45806833 повернуто стягувачу - ОСОБА_3 на підставі п.3 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки остання не залишила за собою в рахунок часткового погашення боргу нереалізоване на електронних торгах майно боржника, тобто належне скаржику майно.

Крім того, пунктами 2, 3 постанови Бердичівського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області від 24.06.2017 року державний виконавець Нікуліна О.З. постановила припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення і встановила, що вищевказаний виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання в строк до - 24.06.2020 року.

Згідно інформації Автоматизованої системи виконавчих проваджень від 15.01.2021 року і листа Бердичівського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області від 29.09.2020 року, виконавче провадження №45806833 завершено, виконавчий документ у виконавчу службу повторно не надходив.

Як стверджував скаржник, в порушення вимог ст.ст. 38, 40, 59 ЗУ «Про виконавче провадження», а також постанови Бердичівського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області від 24.06.2017 у ВП №45806833 арешт з усього належного йому майна не знято.

У зв`язку з цим, 09.12.2020 скаржник звернувся до Бердичівського міськрайонного відділу ДВС Центрально - Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) із заявою про зняття арешту з усього належного йому майна.

Листом від 30.12.2020 начальник Бердичівського міськрайонного відділу ДВС Центрально - Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Пригунов В.В. повідомив, що зняття арешту з належного скаржнику майна є неможливим, оскільки є залишок нестягнутого виконавчого збору в сумі 6 881,81 грн.

З матеріалів справи вбачається, що прредметом оскарження є бездіяльність Бердичівського міськрайонного відділу ДВС Центрально - Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) , яка полягає у не вирішенні питання зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні №45806833.

Вирішуючи питання про правомірність указаної бездіяльності суд виходить із такого.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України "Про виконавче провадження".

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Нормою п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Ч. 4 ст. 59 указаної статті Закону перелічено підстави, за наявності яких виконавець самостійно знімає арешт з усього майна (коштів) боржника або його частини. Такими підставами є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч. 6 ст. 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені п. 12 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону України "Про виконавче провадження".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження").

До підстав зняття арешту також належать: закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав (ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження").

Ч. 2 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Також за приписами ч. 3 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" арешт з майна боржика знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. п. 1, 3, 11 ч. 1 цієї статті Закону.

Нормою ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" визначено випадки, коли виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, повертається стягувачу.

Відповідно до ч.3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження » у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Так, за положеннями п. 3 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення.

Частиною 5 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно вимог ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності до ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи виконавчий документ повернутий стягувачу на підставі пункту 3 частини 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» - стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення. В силу вимог частини 3 цієї ж статті у разі повернення виконавчого документа на цій підставі, арешт з майна знімається. При цьому будь-яких виключень щодо зняття арешту з майна у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав передбачених пунктом 3 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у тому числі не стягнення виконавчого збору, законодавством не передбачено.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, а тому наслідки повернення виконавчого документа регламентовані частинами 3 - 5 ст. 37 та частиною 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», які не містять будь-яких обмежень щодо зняття арешту з майна у даному випадку.

А отже доводи начальника Бердичівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ Житомирській області про відсутність підстав для скасування заходів примусового впливу (зняття арешту з майна) у зв`язку із нестягненням виконавчого збору, суперечать зазначеним вище вимогам закону.

Крім того, за правилами пункту 5 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

З огляду на те, що старшимдержавним виконавцем Бердичівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ Житомирській області Нікуліною О.З. повернуто виконавчий лист стягувачу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з відмовою останньої залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення, відповідно до імперативних приписів ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець повинен був зняти арешт, накладений на майно боржника - ОСОБА_1 , проте цього не зробив.

Станом на дату звернення до суду арешт з майна боржника, зокрема з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , не знято. Водночас і Бердичівський міськрайонний відділ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) також відмовляється зняти арешт з майна боржника, про що зазначено у листі від 30.12.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що бездіяльність Бердичівського міськрайонного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький)щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 після повернення державним виконавцем виконавчого листа стягувачеві є неправомірною, оскільки в цьому випадку порушується гарантоване Конституцією України право скаржника на вільне користування та розпорядження майном, а тому є всі підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_1 ,накладеного постановою державного виконавця відділу ДВС Бердичівського управління юстиції Нікуліною О.З. від 15.12.2014 року у ВП №45806833.

Щодо юрисдикції суду з розгляду таких справ, суд зазначає наступне.

Так, за змістом статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця наділений повноваженнями усунути допущенні державним виконавцем недоліки.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно частини першої статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», відповідно до цього Закону державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби.

Аналіз зазначених норм права дає підстави дійти до висновку про можливість звернення до суду в порядку цивільного судочинства, передбаченому статтею 447 ЦПК України, із скаргою на рішення, дії або бездіяльність, начальника відділу ДВС, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, якщо законом установлено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до суду, який ухвалив відповідне рішення, як це передбачено для виконання судових рішень, постановлених у порядку цивільного судочинства, то в цьому випадку виключається юрисдикція адміністративних судів.

Такі справи мають розглядатися у порядку того судочинства, у якому постановлені судові рішення, на виконання яких видано виконавчі документи.

Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених в постановах: від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16-ц (провадження № 14-19цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 553/1642/15-ц (провадження № 14-207цс18), від 12 вересня 2018 року у справі № 461/5045/16-а (провадження № 11-675апп18).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 447-451 ЦПУ України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Бердичівського міськрайонного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Бердичівського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Нікуліної О.З. щодо не вчинення дій по зняттю арешту з належного ОСОБА_1 майна і скасування інших заходів примусового виконання рішення у виконавчому провадженні ВП №45806833.

Зобов`язати державного виконавця, уповноваженого начальником Бердичівського міськрайонного відділу ДВС Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) зняти арешт, накладений на все належне ОСОБА_1 майно (нерухоме і рухоме), до складу якого в т.ч. входить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 (номер запису про обтяження: 8102921 від 16.12.2014 року; опис предмет обтяження: все нерухоме майно; підстава державної реєстрації обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження від 15.12.2014 року, ВП №45806833, видана державним виконавцем відділу ДВС Бердичівського управління юстиції Нікуліною О.З.; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 18054247 від 16.12.2014 року; суб`єкт обтяження: Відділ ДВС Бердичівського МУЮ), а також скасувати інші заходи примусового виконання рішення, які були здійсненні у виконавчому провадженні №45806833.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Суддя Т.Б.Большакова