Справа № 137/77/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" лютого 2021 р.

Літинський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Гопкіна П.В.,

за участю секретаря Іванової І.О.,

сторін у справі позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Зубаня О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літині в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом мотивуючи його тим, що з 23.11.2013 до 12.02.2016 він перебував у шлюбі із ОСОБА_1 . За час шлюбу у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Літинського районного суду від 12.02.2016 шлюб між сторонами було розірвано. Згодом рішенням Літинського районного суду від 17.02.2016 з ОСОБА_2 ухвалено стягувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј всіх видів заробітку але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.01.2016 і до досягнення сином повноліття.

Позивач зазначає, що 07.11.2020 він зареєстрував шлюб із ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився спільний син- ОСОБА_5 . Таким чином мотивує свій позов тим, що його дружина зараз ніде не працює та перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином трьохрічного віку. Також у дружини є неповнолітня дочка від першого шлюбу - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка на даний час також проживає разом із позивачем та зі слів позивача перебуває на його утриманні.

Оскільки на час зверення до суду суттєво змінились обставини, які існували на момент ухвалення 17.02.2016 рішення суду про стягнення аліментів, а саме: зміна сімейного стану, погіршення матеріального стану та стану здоров`я, таким чином просить зменшити розмір аліментів які підлягають стягненню з нього на підставі рішення Літинського районного суду Вінницької області від 17.02.2016 у справі № 137/112/16-ц на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ј до 1/8 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, до досягнення дитиною повноліття.

24.02.2021 відповідачем ОСОБА_1 надано суду відзив, відповідно до якого вона вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення. Зокрема позивачем не зазначено доказів того, що він не отримує доходу, намагається працевлаштуватися, чи те, що він звертався за допомогою по працевлаштуванню до Державної служби зайнятості з 2016 року. Не зазначено доказів поганого стану здоров`я позивача. Також відповідачка критикує твердження позивача, що на його утриманні перебуває старша дитина його дружини - ОСОБА_7 , 2005 року народження, адже зазначена дитина не усиновлена, в цієї дитини є свій батько, який зобов`язаний її утримувати. Також посилається на відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що позивачем понесенні витрати на утримання дитини ОСОБА_6 (а.с. 34-37).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позов підтримав та просив його задовольнити, мотивуючи тим, що в нього від іншого шлюбу народилася дитина, на його утриманні перебуває дитина дружини від попереднього шлюбу. Також на запитання представника відповідача - адвоката Зубаня О.О повідомив, що дійсно влітку та в листопаді 2020 року їздив на роботу у Польщу. Також підтвердив факт придбання в лютому місяці 2020 року ним автомобіля Skoda «Super B», 2003 року випуску.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 просили відмовити у задоволені позову оскільки він являється необґрунтованим. Зокрема було зазначено те, що ОСОБА_2 виїздив на роботу до Польщі. Натомість доходи у відповідачки мінливі та їх не буде не вистачати на утримання двох дітей. Зазначили, що позивачем не доведено відсутності доходів з інших джерел. Зауважили на покращення матеріального стану позивача, що заключається у придбанні ним та реєстрації автомобіля. Своєю чергою довідка про відсутність майна та території Степанівської сільської ради не може підтверджувати відсутність нерухомого майна в інших місцях. Довідка про спільне проживання із падчерецею не підтверджує того, що вона знаходиться на утриманні позивача. Одночасно не зазначено доказів того, що на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не сплачуються аліменти її батьком.

Заслухавши пояснення позивача, відповідачки та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано наступні докази.

Так, відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с. 7) позивач ОСОБА_2 07.11.2020 уклав шлюб із ОСОБА_9 . Відповідно до свідоцтва про народження позивач ОСОБА_2 зазначений батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до довідки Вороновицької селищної ради Вінницької області (а.с. 10) сім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 складається із слідуючих осіб: дружина - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , падчериця - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до довідки Вороновицької селищної ради за № 4 від 04.01.2021 (а.с. 11) на території Степанівської сільської ради ОСОБА_2 нерухомого майна немає. У трудовій книжці (а.с. 12) міститься крайній запис від 29.02.2016 про звільнення ОСОБА_2 за власним бажанням.

У свою чергу відповідачкою надано виписку з амбулаторної картки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де зазначається кількість захворювань останнього та перелік хвороб (а.с. 42). Довідкою Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області за № 229 від 24.02.2021 (а.с. 43) зазначається про те, що до складу сім`ї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 входять: дочка - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також відповідачкою надано платіжні документи на підтвердження коштів витрачених на лікування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 44,47-52).

Суд вважає, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду з огляду на наступне.

Згідност. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно дост. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів:а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналізуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду.

У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Крім того,пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів`роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Відповідно дост.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України.

Суд погоджується із твердженнями відповідача викладених у відзиві про те, що позивачем не зазначено доказів: погіршення його матеріального стану; стану здоров`я; перебування на його утриманні падчерці ОСОБА_6 ; неотримання останньою аліментів від свого біологічного батька; не зазначено доказів відсутності у позивача нерухомого майна.

Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів.

Окрім того, народження у позивача іншої дитини не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Вказане узгоджується із практикою Верховного Суду у постанові від 16.09.2020 в справі № 565/2071/19.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що належних доказів в обгрунтування позову не надано, суд не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, а відтак відмовляє в задоволенні позову.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 13, 19, 76-82, 141, 258-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 180, 181, 182, 192 СК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя : Гопкін П. В.