Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.12.2021 Справа №607/6363/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Безручко Т.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженого фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» про захист прав споживачів та стягнення заборгованості за договором банківського вкладу (депозиту),

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженого фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» про захист прав споживачів та стягнення заборгованості за договором банківського вкладу (депозиту) відповідно до якого просить стягнути із відповідача кошти в сумі 1 418 557,61 грн., з яких: - 1149292,51 грн. сума неповернутих коштів за договором банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий on-line» №7614 в доларах США від 07.12.2014 року; 137 915, 10 три відсотки річних за неповернутий вклад в порядку статті 625 ЦПК України; 131 350 грн. реальні збитки, а саме сума несплаченого та неповернутого авансу за договором про намір купівлі-продажу квартири в порядку статті 22 ЦК України. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 07 грудня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий on-line» №7614 в доларах США. Відповідно до умов даного договору, депозитні кошти в сумі 55 387,93 долари США терміном по 15.03.2015 року були внесено ним та розміщено банком на відкритому депозитному рахунку №4038. Станом на 15.03.2015 року сума коштів, яка повинна була бути повернута банком позивачу складала 56454,55 доларів США, з яких 55387, 93 долари США сума внесеного депозиту, 1066,62 долари США сума нарахованих відсотків за вкладом. На підставі постанови правління НБУ від 02.03.2015 року №150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року №51 про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта банк» згідно з яким з 03.03.2015 року у банку запроваджено тимчасову адміністрацію. Позивач був включений в список клієнтів АТ «Дельта Банк», які підпадають під виплати коштів Фондом гарантування вкладів за договорами банківського вкладу. Гарантовану суму відшкодування у розмірі 200 000 грн. позивач отримав двома траншами: 16.06.2015 року та 09.07.2015 року. Решту суму коштів за вказаним договором позивачу виплачено не було. 09.10.2015 року позивачем було заявлено до ліквідатора АТ «Дельта Банк» кредиторську вимогу на суму 1 149 292,51 грн., яку було розглянуто та акцептовано банком. Проте, ОСОБА_2 вказану суму коштів виплачено не було. Вважає, що такими діями позивачу завдано збитків. За даними НБ України, головною причиною віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних стало не вжиття власником банку своєчасних дієвих дій для поліпшення стану банку та проведення діяльності відповідно до вимог законодаства України. Головний акціонер та керівництво банку обрали високо ризикову стратегію страмкого зростання за рахунок придбання неякісних активів. Агресивна розбудова корпоративного бізнесу АТ «Дельта Банк» та недостність досвіду в обраному сегменті призвели до значного погіршення якості кредитного портфеля та скорочення ліквідності банку. Згідно даних остаточних ключових учасників у структурі власності АТ «Дельта Банк» станом на 08.03.2015 року є відповідач ОСОБА_3 з часткою 70,61 відсоток та юридична сооба неризедент «Каргілл Файненшіал Сервісіз Інтернешнл» (Cargill Financial Services International Inc) з часткою у розмірі 29,39 відсотки. Основними причинами недостатності майна (активів) АТ «Дельта Банк» викликані саме суб`єктивними факторами, а саме недобросовісними протиправними діями керівництва банку та власниками істотної участі, які не здійснювали належного контролю та сприяли здійсненню операцій та оборудок, що спричинило виведення валютних активів банку за межі України шляхом укладення валютних контрактів на покупку різних товарів, виведення коштів з АТ «Дельта Банк» через іноземні банки шляхом надання майнової поруки за заобов`язаннями компанії нерезидента, потенційно пов`язаної з власником банку. Такі дії керівництва Банку та власників істотної участі призвели до того, що НБУ був змушений ухвалити рішення про визнання АТ «Дельта банк» неплатоспроможним, а в подальшому ліквідації. Генеральною прокуратурою України було порушено ряд кримінальних проваджень за фактом зловживання службовими особами ПАТ «Дельта Банк» повноваженнями юридичної особи приватного права з метою одержання неправомірної вимоги для інших осіб, всупереч інтересам банку під час укладення ряду договорів з юридичними особами нерезидентами, що спричинило тяжкі наслідки АТ «Дельта Банк» з якого були виведені активи на 100 млн. доларів США через операції з акредитивами корпорації Cargill. Збитки ПАТ «Дельта Банк» завдавались та доводили його до банкрутства саме власники істотної участі ОСОБА_3 та команія «Каргілл Файненшіал Сервісіз Інтернешнл». Позивач вважає, що має місце факт заподіяння йому збитків у вигляді неповернутої суми вкладу та нарахованих відсотків у розмірі 1 148 292,51 грн., що відбулось внаслідок здійснення відповідачами, як контролерами та власниками істотної участі банку резикових операцій. Виключно власники істотної участі могли своєю діяльністю впливати на становще банку, які відповідно до вимог статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» несуть відповідальність за зобов`язаннями банку. Також позивач вважає, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох відсотків річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до порушеного грошового зобов`язання щодо повернення позивачу в строк коштів за договором банківського вкладу в сумі 1 149 292,51 грн., відповідач зобов`язаний понести відповідальність згідно ст.. 625 УК України в розмірі трьох відсотків річних від простроченої суми, що складає 137 915,10 грн. за період з 15.03.2015 року по 16.03.2020 року. Також позивач зазначив, що ним 05.06.2017 року було укладено договір про намір купівлі-продажу квартири та внесено завдаток в сумі 5000 доларів США. Укласти договір купівлі-продажу та здійнити розрахунок з продавцем квартири позивач не мав змоги, оскільки не отримав належних йому коштів за договором банківського вкладу, відтак поніс реальні збитки в частині сплаченого та неповернутого авансу в розмірі 5000 доларів США, що складає 131 350 грн. Неправомірними рішеннями та діями власника істотної участі, що призвели до банкрутства АТ «Дельта Банк» та невиплату коштів за договором банківського вкладу, позивачу заподіяно реальні збитки в сумі 5000 доларів США, що еквівалентно 131 350 гривень, щодо сплаченого та неповернутого йому авансу за договором про намір купівлі-продажу квартири від 05.06.2017 року, які слід стягнути на користь позивача.

Відповідач ОСОБА_3 відзиву на позов суду не подавав.

12 лютого 2021 року у даній справі проведено підготовче судове засідання, за наслідками якого закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять суд їх задоволити з підстав зазначених у позові. Щодо ухвалення рішення в порядку заочного розгляду справи, не заперечує.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, хоча неодноразово повідомлявся належним чином про місце та час розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив.

07 грудня 2014 року між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Зрозтаючий On Line» №7614 в доларах США. Відповідно до умов зазначеного договору, депозитні кошти в сумі 55387,93 долари США терміном по 15 березня 2015 року були розміщено зазначеним банком на відкритому на ім`я ОСОБА_2 депозитному рахунку № НОМЕР_1 .

Відповідно до виписки по зазначеному договору, станом на день закінчення депозитного вкладу сума коштів, яка підлягала поверненню за вказаним договором банківського вкладу становила 56 454,55 долари США, з яких 55387,93 долари США - сума вкладу та 1066,62 долари США - сума нарахованих відсотків за вкладом.

На момент закінчення строку депозитного договору позивачу зазначену суму депозитного вкладу та нарахованих відмотків позивачу повернуто не було.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта банк», згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта банк»

Судом з`ясовано, що ОСОБА_2 був включений в список клієнтів АТ «Дельта Банк», які попадають під виплати коштів Фондом гарантування вкладів за договорами банківського вкладу та за поточними рахунками.

Гарантовану суму відшкодування в розмірі 200 000 грн. позивач отримав двома траншами: 16.06.2015 року в сумі -80 240, 92 грн. та 09.07.2015 року в сумі - 119 759, 08 грн.

Також, ОСОБА_2 подав до ліквідатора АТ «Дельта Банк» кредиторську вимогу 09 жовтня 2015 року на суму коштів в розмірі 1 149 292, 51 грн. (в тому числі на суму 1 077 762, 47 грн., що еквівалентно 50 950, 07 дол. США по спірному договору депозиту), яка залишилась після отримання гарантованої суми відшкодування.

ОСОБА_2 було включено в реєстр кредиторів банку, відшкодування коштів яким буде здійснюватися в порядку ст. 52 Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб в порядку четвертої черги.

Постановою Правління НБ України від 02.10.2015 року №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Пат «Дельта Банк», відкликано банківську ліцензію та вирішено ліквідувати АТ «Дельта Банк».

20.02.2017 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №619 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора, відповідно до якого продовжено строки здійснення ліквідації та повноважень ліквідатора на два роки до 04.10.2019 року.

04.04.2019 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №772 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора, відповідно до якого продовжено строки здійснення ліквідації на один рік до 04.10.2020 року включно.

Як вбачається із відомостей про власників істотної участі в банку станом на 08.03.2015 року ПАТ «Дельта Банк», додатку №3 до Положення про порядок подання відомостей про структуру власності банку, ОСОБА_3 є акціонером зазначеного банку, якому йому належить 70,61 відсоток акцій банку. Крім цього, іншим акціонером банку є юридична особа Каргілл Файненшіал Сервісіз Інтернешнл, Інк (Cargill Financial Services International Inc) частка якої складає 29,39 відсоток акцій даного банку.

Як вбачається із пункту 1.1. договору про намір купівлі-продажу квартири від 05.06.2017 року, укладеного між ОСОБА_4 (Продавець) та Забугою (Покупець), Покупець передає, а продавець отримує завдаток в сумі 130 000 грн., що еквівалентно 5000 у.о. в рахунок продажу трикімнатної квартири за аддерсою: АДРЕСА_1 .

Частиною пергою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого порушеного цивільного права у разі йог опорушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої ст..1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі; розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з частиною другою ст..22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до зазначених норм шкода відшкодовується потерпілому, тобто тій особі, якій вона завдана.

Згідно із частиною першої статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» істотна участь - пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи. Особа визнається власником опосередкованої істотної участі незалежно від того, чи здійснює така особа контроль прямого власника участі в юридичній особі або контроль будь-якої іншої особи в ланцюгу володіння корпоративними правами такої юридичної особи.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ділова репутація - відомості, зібрані НБУ, про відповідність діяльності юридичної або фізичної особи, у тому числі керівників юридичної особи та власників істотної участі у такій юридичній особі, вимогам закону, діловій практиці та професійній етиці, а також відомості про порядність, професійні та управлінські здібності фізичної особи.

Відповідно до частин другої, третьої статті 14 цього Закону власники істотної участі у банку повинні мати бездоганну ділову репутацію та задовільний фінансовий стан; вимоги щодо такої ділової репутації та фінансового стану встановлюються НБУ.

Частиною четвертою статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що власники істотної участі зобов`язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку, а частиною п`ятою цієї статті - що пов`язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність.

Частиною шостою статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що пов`язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Якщо внаслідок дій або бездіяльності пов`язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов`язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду.

Отже, власники істотної участі, контролери, інші пов`язані особи можуть своїми діями чи бездіяльністю завдати шкоди банку, у тому числі шляхом здійснення неналежної кадрової політики, шляхом неналежного впливу на керівників банку, шляхом порушення вимог законодавства, зокрема нормативно-правових актів Національного банку України, тощо.

Неправомірні дії та бездіяльність з боку посадових осіб банку, його контролерів, інших пов`язаних осіб можуть завдати шкоди саме банку. Саме банк зазнає збитків у вигляді неотриманих доходів або зменшення ринкової вартості його майна (у тому числі внаслідок втрати ділової репутації, внаслідок чого страждає ділова практика, втрачаються нормальні ділові зв`язки з вкладниками, позичальниками та іншими кредиторами і боржниками, та внаслідок неможливості використання майна як єдиного майнового комплексу).

Відповідно до частини шостої статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» пов`язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном; якщо внаслідок дій або бездіяльності пов`язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов`язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду. Зазначена норма встановлює солідарну відповідальність пов`язаних з банком осіб перед банком за завдану йому шкоду. Натомість ані солідарна, ані субсидіарна відповідальність пов`язаних з банком осіб за вимогами вкладників та інших кредиторів до банку законом не встановлена.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

З факту неплатоспроможності банку випливає, що майна банку може не вистачити для розрахунку зі всіма кредиторами. За таких умов відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» держава гарантує окремій категорії кредиторів (вкладників, визначення яких наведено у пункті 4 статті 2 цього Закону) відшкодування коштів за їхніми вкладами. Сума граничного розміру гарантованого державою відшкодування коштів вкладникам становить 200 тисяч гривень. Таке відшкодування спрямоване на захист найбільш вразливої частини кредиторів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд набуває прав кредитора банку, зокрема, на загальну суму, що підлягає відшкодуванню вкладникам банку.

Стосовно ж решти вимог кредиторів (включаючи вимоги вкладників у сумі понад розмір гарантованого державою відшкодування), з огляду на можливу недостатність коштів неплатоспроможного банку, законодавець вирішує, які саме категорії кредиторів потребують переважного захисту. Для цього встановлюється черговість їх задоволення.

Така черговість встановлена статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до пункту 4 зазначеної статті задоволення вимог вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, здійснюється в четверту чергу.

Позачергове задоволення вимог окремих кредиторів (зокрема, вкладників) неплатоспроможного банку здатне призвести до неможливості задоволення вимог інших кредиторів цієї ж або вищої черги, воно порушувало би баланс інтересів кредиторів банку і не відповідало б Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, введення у банку тимчасової адміністрації унеможливлює задоволення вимог вкладників у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Близькі за змістом висновки викладені в численних постановах Верховного Суду України, Верховного Суду та підтверджені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18, пункт 57).

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку. Відповідно до пунктів 1, 8 частини першої статті 46 цього Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження органів управління банку; здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону.

Відповідно до пунктів 1, 5 частини другої статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи.

Отже, на Фонд та уповноважену особу Фонду законом покладені повноваження органів та посадових осіб неплатоспроможного банку, включаючи повноваження заявляти від імені банку будь-які позови до суду, зокрема і позови про відшкодування шкоди.

Відповідно до частини сьомої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд зобов`язаний забезпечити проведення інвентаризації банківських активів і зобов`язань. Право вимоги банку, у тому числі про відшкодування завданої йому шкоди, належить до таких активів, а обов`язок забезпечити проведення інвентаризації зобов`язань стосується і деліктних зобов`язань. Отже, Фонд зобов`язаний у розумний строк забезпечити виявлення шкоди, завданої банку, та її заподіювачів. Такий обов`язок не обмежується перевіркою правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, що передбачено частиною другою статті 38 зазначеного Закону, оскільки вона регулює перевірку правочинів лише для цілей виявлення правочинів, що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За частиною третьою статті 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Отже, Фонд та уповноважена особа Фонду, дізнавшись про заподіяння банку шкоди та встановивши її розмір, не тільки уповноважені, а й зобов`язані звернутися до суду від імені банку про відшкодування шкоди.

Вчинення Фондом та уповноваженою особою Фонду дій, спрямованих на одержання задоволення вимог банку до боржників банку, зокрема щодо повернення кредитів, стягнення процентів, відшкодування збитків тощо, реалізує і похідний інтерес вкладників та інших кредиторів банку у трансформації майна банку у вигляді прав вимоги у більш ліквідну (грошову) форму з метою подальшого задоволення вимог кредиторів у черговості, встановленій статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Натомість вкладники та інші кредитори банку не мають права вимоги до боржників банку і не можуть розглядатися як особи, яким заподіяно збитки боржниками банку, які не сплатили заборгованість банку, у тому числі за вимогами із заподіяння банку шкоди (зокрема, збитків). Право вимоги до боржників банку, в тому числі про повернення кредитів, стягнення процентів, про відшкодування шкоди, завданої банку (зокрема, збитків), належить банку, а не кредиторам банку, а несплата банку коштів боржниками банку не може розцінюватися як завдання шкоди кредиторам банку.

При цьому законом не передбачене повноваження вкладників та інших кредиторів банку звертатися від імені банку з позовними вимогами, зокрема із заподіяння банку шкоди (збитків) до заподіювачів такої шкоди (похідний позов).

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не виключає можливість притягнення власника істотної участі банку до відповідальності у порядку, визначеному статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Так, відповідно до частин третьої - п`ятої статті 58 цього Закону учасники банку відповідають за зобов`язаннями банку згідно із законами України та статутом банку; власники істотної участі зобов`язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку; пов`язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів НБУ, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність. Водночас, зазначеною статтею передбачена відповідальність пов`язаних осіб банку перед банком, а не перед його кредиторами.

При цьому відповідно до частини шостої статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» пов`язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном; якщо внаслідок дій або бездіяльності пов`язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов`язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду. Законом не встановлено підстав та процедур притягнення учасників банку до відповідальності у процедурі виведення банку з ринку інакше, ніж за частиною шостої цієї статті, оскільки саме у процедурі виведення банку з ринку здійснюється встановлення усіх активів та пасивів банку. Зазначена відповідальність реалізується лише через відшкодування шкоди, спричиненої банку, тобто відповідно до частини шостої статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Зазначена правова позиція відображена у постанові Великою палати Верховного суду від 28 вересня 2021 року у справі №761/45721/16.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог ч.1,2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінивши та дослідивши докази подані сторонами, приходить до переконання, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення. При цьому, суд зазначає, що позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення на його користь коштів, як збитків, завданих на думку позивача неправомірними діями відповідача, який є одним із співвласників істотної участі банку. Однак, такими діями, як зазначив суд, моюужть бути завдані збитки саме банку, а не позивачу. Крім цього, позивачем не доведено, що саме своєчасне неповернення йому суми депозитного вкладу зумовило не неповернення йому завдатку за укладеним договором про намір купівлі-продажу квартири. Так, суд зазначає, що договір про намір купівлі-продажу квартири було укладено позивачем 05 червня 2017 року, тобто після закінчення строку по спірному депозитному договору та отримання ним гарантованої суми відшкодування з фонду гарантування вкладів фізичних осіб в розмірі 200 000 грн., яку позивач отримав двома траншами: 16.06.2015 року в сумі -80 240, 92 грн. та 09.07.2015 року в сумі - 119 759, 08 грн., а також після включення його у реєстр кредиторів банку. Також, відмовляючи у позові суд наголошує, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не виключає можливість притягнення власника істотної участі банку до відповідальності у порядку, визначеному статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Так, відповідно до частин третьої - п`ятої статті 58 цього Закону учасники банку відповідають за зобов`язаннями банку згідно із законами України та статутом банку; власники істотної участі зобов`язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку; пов`язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів НБУ, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність. Проте, зазначеною статтею передбачена відповідальність пов`язаних осіб банку перед банком, а не перед його кредиторами, тобто перед позивачем. При цьому відповідно до частини шостої статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» пов`язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном; якщо внаслідок дій або бездіяльності пов`язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов`язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду. Законом не встановлено підстав та процедур притягнення учасників банку до відповідальності у процедурі виведення банку з ринку інакше, ніж за частиною шостої цієї статті, оскільки саме у процедурі виведення банку з ринку здійснюється встановлення усіх активів та пасивів банку. Зазначена відповідальність реалізується лише через відшкодування шкоди, спричиненої банку, тобто відповідно до частини шостої статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Крім цього, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові №761/45721/16 від 28.09.2021 року, якщо банку заподіяно шкоди не шляхом вчинення окремо визначених дій (бездіяльності), які мали наслідком знищення або пошкодження конкретної речі, втрату конкретних доходів чи подібні наслідки, а шляхом недотримання вимог законодавства, невжиття своєчасних заходів для запобігання настанню неплатоспроможності банку тощо, що призвело до зниження чистих активів банку, порушення нормативів, зокрема ліквідності та втрати банком стану платоспроможності, то розмір шкоди, завданої банку, оцінюється розміром недостатності майна банку для задоволення вимог усіх кредиторів, якщо не доведений більший розмір шкоди. Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/11027/18 (провадження № 12-185гс19, пункт 7.61).

Керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265, 280-284, 289 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженого фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» про захист прав споживачів та стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду у повному обсязі складено 17 грудня 2021 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан