Ухвала

15 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 202/4233/16-ц

провадження № 61-2191св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого (суддя-доповідач) - Мартєва С. Ю.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Ткачука О. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

відповідач - Державна служба інтелектуальної власності України,

розглянув у порядку спрощеного письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2019 року у складі судді Кухтіна Г. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 січня 2020 року у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Варенко О. П., Городничої В. С.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Між позивачем (власником патенту на корисну модель, зареєстрованого у 2010 році) і співвідповідачем (власником патенту на подібну корисну модель з такою ж назвою, зареєстрованого у 2012 році), виник спір щодо правомірності реєстрації патенту відповідача.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останній раз суди попередніх інстанцій констатували порушення прав позивача, проте у позові про визнання недійсним патенту на корисну модель співвідповідача та внесення відповідного запису до Державного реєстру відмовили, встановивши відсутність підстав для поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Позивач подав касаційну скаргу на рішення судів попередніх інстанцій, зокрема, посилаючись на положення статті 268 ЦК України про непоширення позовної давності на вимоги, що випливають із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом.

У цій справі Верховному Суду належить дати відповідь на питання, чи застосовується позовна давність при захисті особистих немайнових прав інтелектуальної власності.

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , Державної служби інтелектуальної власності України (далі - ДСІВУ) про визнання патенту України на корисну модель недійсним та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 є власником патенту України № НОМЕР_1 на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_1», який зареєстровано в Державному реєстрі патентів України на корисні моделі 25 лютого 2010 року.

У подальшому 10 грудня 2021 року у порушення вимог статті 7 Закону № 3687-ХІІ патент на аналогічного змісту корисну модель видано відповідачу ОСОБА_3 , який зареєстровано у Державному реєстрі патентів України на корисні моделі за № НОМЕР_2.

Оскільки сукупність ознак даної корисної моделі була загальнодоступною у світі до дати подання відповідачем заявки на її реєстрацію, тобто корисна модель за вказаним патентом України не відповідає умовам патентоздатності - «новизна», позивач ОСОБА_1 просив: визнати недійсним патент України від 10 грудня 2012 року № НОМЕР_2 на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_1», що зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 ; зобов`язати ДСІВУ внести зміни до Державного реєстру патентів України на винаходи та корисні моделі, а саме про визнання недійсним патенту України від 10 грудня 2012 року № НОМЕР_2 на корисну модель; стягнути з ОСОБА_3 судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 12 червня 2019 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сукупність суттєвих ознак корисної моделі за патентом України № НОМЕР_2 «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 10 грудня 2012 року, власником якого є відповідач, стала загальнодоступною в світі до дати подання ним заявки № u201205735, а саме до 11 травня 2012 року.

Відтак, корисна модель за цим патентом не відповідає умові патентоздатності «новизна». Водночас суд першої інстанції визнав, що відсутні підстави для поновлення ОСОБА_1 пропущеного строку для звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки останнім не вказано обставин, які об`єктивно унеможливлювали звернення позивача за судовим захистом у період дії строку позовної давності.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 січня 2020 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що судовий захист можливий за наявності двох обставин у сукупності: наявності у особи прав та інтересів та порушення, невизнання або оспорювання таких прав та інтересів іншою особою.

Оскільки представник відповідача звернувся до суду з заявою про застосування строків позовної давності до виниклих спірних правовідносин, так як даний спір пов`язаний саме з визнанням правочину недійсним, а не порушенням особистих немайнових прав позивача, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що відсутні підстави для поновлення позивачу пропущеного строку для звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки останнім не вказано обставин, які об`єктивно унеможливлювали звернення позивача за судовим захистом у період дії строку позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2020 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції.

У квітні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позовна давність на спірні правовідносини не поширюється, оскільки вимога позивача пов`язана з порушенням особистих немайнових прав; заява відповідача від 11 травня 2012 року та рішення ДСІВУ про видачу патенту № НОМЕР_2 позивачу не було направлено, він не був учасником цієї процедури, тому не міг дізнатися про своє порушене право 10 грудня 2012 року.

У серпні 2020 року до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди установили, що ОСОБА_1 є власником патенту України № НОМЕР_1 на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_1», який зареєстрований в Державному реєстрі патентів України на корисні моделі 25 лютого 2010 року та став загальнодоступним у світі до дати подання ОСОБА_3 заявки на патент України № НОМЕР_2.

У травні 2012 року ОСОБА_3 подав заявку на отримання патенту на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_1». Інформацію про деклараційний патент внесено до Державного реєстру патентів України на корисні моделі та 10 грудня 2012 року здійснено публікацію відомостей про видачу патенту України № НОМЕР_2.

Суд першої інстанції призначив експертизу в сфері інтелектуальної власності для вирішення питання про відповідність патенту України № НОМЕР_2 вимогам статті 7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» щодо умов патентоздатності, зокрема, «новизні».

За результатами проведення експертизи Науково-дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності складено висновок експерта від 16 грудня 2016 року № 232/16.

З огляду на зазначений висновок, сукупність суттєвих ознак корисної моделі за патентом України № НОМЕР_2 «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 10 грудня 2012 року стали загальнодоступними у світі до дати подання ОСОБА_3 заявки від 11 травня 2012 року, тобто корисна модель за патентом України № НОМЕР_2 не відповідає умові патентоздатності - «новизна».

Відповідачем у суді першої інстанції подано заяву про застосування строку позовної давності.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини третьої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.

Частиною першою статті 404 ЦПК України визначено, що питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність правових підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі № 910/13287/17 та від 09 квітня 2019 року у справі № 910/17205/17.

Під час останнього розгляду справи суд першої інстанції, із висновком якого погодився апеляційний суд, визнав, що право позивача порушено виходячи з наступного.

За результатами проведення судової експертизи сукупність суттєвих ознак корисної моделі за патентом України № НОМЕР_2 «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 10 грудня 2012 року, власником якого є відповідач, стала загальнодоступною в світі до дати подання ним заявки № u201205735, а саме до 11 травня 2012 року.

Корисна модель за цим патентом не відповідає умові патентоздатності «новизна».

Проте, у задоволенні позовних вимог про визнання спірного патенту України на корисну модель недійсним суди відмовили, оскільки вважали, що на спірні правовідносини поширюється загальний строк позовної давності тривалістю у три роки, який позивачем пропущено.

Аналогічного висновку про застосування позовної давності у подібних відносинах до вимог про визнання патенту на корисну модель (винахід) недійсним та зобов`язання вчинити певні дії дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду.

Так, залишаючи касаційну скаргу Мові Хелс ГмбХ (співвідповідача) без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 09 квітня 2019 року у справі № 910/17205/17 про визнання патенту на винахід недійсним та зобов`язання вчинити дії зазначив, що всупереч доводам скаржника дата реєстрації патенту (дата публікації відомостей щодо патенту у Державному реєстрі) не є єдино можливою, від якої здійснювалося б відрахування позовної давності, оскільки, як вбачається з установлених судами обставин справи, саме на ту дату та й певний час після неї патентом не порушувалися будь-які права позивача і третьої особи у справі. Відповідне порушення, виходячи із встановлених попередніми судовими інстанціями обставин, пов`язується із зазначеною вище забороною ввезення ЛЗ «Респикс Л®» згідно із заявою Мові Хелс ГмбХ про сприяння захисту майнових прав на об`єкт права інтелектуальної власності як контрафактного товару (пункт 23 постанови).

У постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 910/13287/17 про визнання недійсним патенту на винахід, якою справу передано на новий розгляд, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що згідно з частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, по-перше, початок перебігу позовної давності законом пов`язується з конкретною датою (днем), а не з періодом часу (місяць, рік тощо). По-друге, такою датою є день, коли особа довідалася/могла довідатися про порушення свого права, а не день, коли порушення відбулося (відповідні дні можуть співпадати, а можуть бути відмінними один від одного). Водночас і у прямому зв`язку з наведеним в оскаржуваних судових рішеннях не з`ясовано й не підтверджено відповідними доказами, що позивач (Товариство) до березня 2017 року з незалежних від нього причин не довідався і не міг довідатися про існування (наявність) оспорюваного Патенту, - при тому, що, як зазначалося в судових інстанціях відповідачем (Інститутом), офіційну публікацію відомостей про видачу цього патенту було здійснено ще 15 серпня 2005 року.

Отже, зі змісту наведених постанов слідує, що Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вважає, що на вимоги про визнання патенту недійсним та зобов`язання вчинити певні дії поширюється загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Проте Верховний Суд у складі колегії Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду не погоджується із наведеними висновками, виходячи з наступного.

Щодо немайнового характеру позовних вимог, заявлених позивачем

Позивачем у справі заявлено позовні вимоги немайнового характеру, спрямовані на захист немайнових прав інтелектуальної власності.

Так, частиною першою статті 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина перша статті 257 ЦПК України).

Водночас пунктом 1 частини першої статті 268 ЦК України передбачено, що позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом.

Корисна модель згідно із частиною першою статті 420 ЦК України належить до об`єктів права інтелектуальної власності.

Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом (частина третя статті 418 ЦК України).

Право інтелектуальної власності на корисну модель підлягає державній реєстрації, якщо інше не встановлено законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Набуття права інтелектуальної власності на корисну модель засвідчується патентом (частина перша статті 462 ЦК України).

Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом (частина друга статті 418 ЦК України).

Особистими немайновими правами інтелектуальної власності є:

1) право на визнання людини творцем (автором, виконавцем, винахідником тощо) об`єкта права інтелектуальної власності;

2) право перешкоджати будь-якому посяганню на право інтелектуальної власності, здатному завдати шкоди честі чи репутації творця об`єкта права інтелектуальної власності;

3) інші особисті немайнові права інтелектуальної власності, встановлені законом (частина перша статті 423 ЦК України) .

особисті немайнові права інтелектуальної власності не залежать від майнових прав інтелектуальної власності (частина третя статті 423 ЦК України).

Натомість майновими правами інтелектуальної власності є:

1) право на використання об`єкта права інтелектуальної власності;

2) виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності;

3) виключне правоперешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання;

4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом (частина перша статті 424 ЦК України).

Аналогічного змісту положення міститься у статті 464 ЦК України, згідно із частиною першою якого майновими правами інтелектуальної власності на корисну модель є:

1) право на використання корисної моделі;

2) виключне право дозволяти використання корисної моделі;

3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню корисної моделі, в тому числі забороняти таке використання;

4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Отже ключовим у контексті майнових прав інтелектуальної власності на об`єкти права інтелектуальної власності (корисну модель) є поняття «використання» об`єкта права інтелектуальної власності (корисної моделі).

Згідно із частиною другою статті 28 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» від 15 грудня 1993 року № 3687-ХІІ (Закон № 3687-ХІІ) використанням винаходу (корисної моделі) визнається: виготовлення продукту із застосуванням запатентованого винаходу (корисної моделі); застосування такого продукту; пропонування для продажу, зокрема через Інтернет; продаж, імпорт (ввезення) та інше введення його в цивільний оборот або зберігання такого продукту в зазначених цілях.

Згідно із частиною п`ятою цієї статті патент надає його володільцю виключне майнове право перешкоджати використанню винаходу (корисної моделі), у тому числі забороняти таке використання, крім випадків, якщо таке використання не визнається згідно з цим Законом порушенням прав, що випливають з державної реєстрації винаходу (корисної моделі).

Особисті немайнові права інтелектуальної власності належать творцеві об`єкта права інтелектуальної власності (частина друга статті 423 ЦК України) та є чинними безстроково, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 425 ЦК України).

Натомість майнові права інтелектуальної власності на корисну модель належать володільцю патенту, якщо інше не встановлено договором чи законом (частина друга статті 464 ЦК України) та є чинними протягом строків, встановлених цим Кодексом, іншим законом чи договором (частина друга статті 425 ЦК України).

Зокрема, майнові права інтелектуальної власності на корисну модель є чинними з дати, наступної за датою їх державної реєстрації, за умови підтримання чинності цих прав відповідно до закону. Строк чинності виключних майнових прав інтелектуальної власності на корисну модель спливає через 10 років від дати подання заявки на корисну модель в установленому законом порядку (частини перша, четверта статті 465 ЦК України).

Права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок визнаються недійсними з підстав та в порядку, встановлених законом (частина перша статті 469 ЦК України).

Водночас у частині першій статті 33 цього Закону визначено, що права на винахід (корисну модель) можуть бути визнані в судовому порядку недійсними повністю або частково у разі:

а) невідповідності запатентованого винаходу (корисної моделі) умовам патентоздатності, що визначені статтею 7 цього Закону;

б) наявності у формулі винаходу (корисної моделі) ознак, яких не було у поданій заявці;

в) порушення вимог частини другої статті 37 цього Закону;

г) державної реєстрації винаходу (корисної моделі) внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб.

При цьому у Законі № 3687-ХІІ згадки про позовну давність немає.

Відтак особисті немайнові права інтелектуальної власності належать творцеві об`єкта права інтелектуальної власності, є чинними безстроково та не залежать від майнових прав інтелектуальної власності, зміст яких розкрито вище.

У касаційній скарзі позивач наголошує, що позов у ці справі подано ним на захист його особистих немайнових прав інтелектуальної власності. При цьому будь-яких вимог майнового характеру, які, виходячи із проаналізованих вище норм матеріального права, полягають у неправомірному використанні об`єкта права інтелектуальної власності, він не заявляв.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що право позивача дійсно є порушеним, оскільки сукупність суттєвих ознак корисної моделі за патентом України № НОМЕР_2 «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 10 грудня 2012 року, власником якого є відповідач, стала загальнодоступною в світі до дати подання ним заявки 11 травня 2012 року, тобто корисна модель за цим патентом не відповідає умові патентоздатності «новизна».

Із цього слідує, що спірний патент фактично є копіюванням патенту України № 47685, творцем якого є позивач. При цьому наявність у Державному реєстрі патентів України на винаходи та корисні моделі запису про реєстрацію патенту України від 10 грудня 2012 року № НОМЕР_2 на корисну модель, яка є копією патенту України № НОМЕР_1 , власником якого є позивач, безумовно порушує особисті немайнові права останнього як винахідника та власника патенту України № НОМЕР_1 на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_1», який зареєстрований та став загальнодоступним у світі до дати подання відповідачем заявки на той самий патент.

2. Щодо триваючого характеру порушення особистих немайнових прав позивача

Крім того, на переконання колегії суддів, таке порушення особистого немайнового права позивача є триваючим, розпочалося із моменту внесення до Державного реєстру патентів України на винаходи та корисні моделі відповідного запису про реєстрацію патенту України від 10 грудня 2012 року № НОМЕР_2 на корисну модель і має місце на час розгляду справи.

Враховуючи викладене вимога про усунення триваючого порушення особистого немайнового права позивача може бути заявлена протягом усього часу тривання правопорушення, а тому у такому випадку позовна давність застосуванню не підлягає.

Як зазначено вище, згідно із пунктом 1 частини першої статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом.

Вимога про визнання спірного патенту недійсним випливає із порушення особистих немайнових прав позивача як творця та власника патенту України № НОМЕР_1 на аналогічного змісту корисну модель, який зареєстрований та став загальнодоступним у світі до дати подання відповідачем заявки на той самий патент. При цьому ані Законом № 3687-ХІІ, ані будь-яким іншим не передбачено, що на вимоги про визнання в судовому порядку недійсними повністю або частково права на корисну модель поширюється строк позовної давності.

Відновити порушене особисте немайнове право позивача як творця об`єкта інтелектуальної власності можливо лише шляхом визнання спірного патенту, автором якого є відповідач, недійсним, та внесенням відповідного запису до Державного реєстру патентів України на винаходи та корисні моделі.

3. Щодо спрямованості волі законодавця

Водночас слід наголосити, що Законом України від «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформи патентного законодавства» Закон № 3687-ХІІ «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» доповнено статтею 331 згідно із Законом України № 816-ІХ від 21 липня 2020 року.

Частина третя цієї статті передбачає, що заява про визнання прав на корисну модель недійсними може бути подана до Апеляційної палати протягом усього строку чинності майнових прав на корисну модель та після припинення їх чинності.

Таким чином законодавцем передбачена можливість оскарження до Апеляційної палати прав на корисну модель як протягом усього строку чинності майнових прав на корисну модель, так і після припинення їх чинності.

Обмеження строку оскарження прав на корисну модель у судовому порядку строком позовної давності, зважаючи на відсутність у Законі № 3687-ХІІ відповідного положення про строки позовної давності, із логікою ані Закону, ані волею законодавця не узгоджується.

4. Щодо правової визначеності

Прямим наслідком відмови у позові про захист особистих немайнових прав інтелектуальної власності позивача є одночасне існування двох діючих патентів на аналогічного змісту корисну модель під однією назвою.

Такий конфлікт особистих немайнових прав і інтересів сторін спору у подальшому може бути причиною виникнення й конфлікту майнових прав інтелектуальної власності і, безумовно, не узгоджується ані із принципом правової визначеності, ані із засадами розумності, добросовісності і справедливості, викладеними у частині шостій статті третій ЦК України.

Як зазначалося вище,у постановах від 09 квітня 2019 року у справ № 910/17205/17 та від 09 жовтня 2018 року у справі № 910/13287/17, від яких вважає за необхідне відступити Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, що переглядає цю справу, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновків, що на вимоги про визнання патенту недійсним та зобов`язання вчинити певні дії поширюється загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Водночас Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що вимоги про визнання патенту недійсним та зобов`язання вчинити певні дії випливають із порушення особистих немайнових прав інтелектуальної власності на корисну модель, які не залежать від майнових прав, а тому позовна давність згідно із пунктом 1 частини першої статті 268 ЦК України на такі вимоги не поширюється.

ЄСПЛ зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, від 28 жовтня 1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11, § 123, ЄСПЛ, від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, від 22 листопада 1995 року).

З огляду на те, що існує очевидна необхідність формування єдиної правозастосовчої практики у спорах провизнання патенту недійсним та зобов`язання вчинити певні дії, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09 квітня 2019 року у справі № 910/17205/17 та від 20 лютого 2020 року у справі № 910/13287/17.

Керуючись частинами четвертою-п`ятою статті 403, частиною четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання патенту України на корисну модель недійсним та зобов`язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 січня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С. Ю. Мартєв
Судді: В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук О. С. Ткачук