Ухвала

24 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 947/7366/20

провадження № 61-20511ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В., розглянувши касаційну скаргу Міжнародної наукової спільноти у особі Громадської організації «Національні та міжнародні дослідження прав людини та основних свобод «УНІВЕРСИТЕТ» в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 тріка, до ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 січня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року у справі за позовом Міжнародної наукової спільноти у особі Громадської організації «Національні та міжнародні дослідження прав людини та основних свобод «УНІВЕРСИТЕТ» та ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 тріка, до ОСОБА_4 , треті особи: Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Київський районний у місті Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про доповнення другим власним ім`ям неповнолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року засобами поштового зв`язку надійшла до Верховного Суду касаційна скарга Міжнародної наукової спільноти у особі Громадської організації «Національні та міжнародні дослідження прав людини та основних свобод «УНІВЕРСИТЕТ» в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 тріка, до ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 січня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року у справі в зазначеній справі.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню з наступних підстав.

У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі має бути зазначено підставу (підстави), на якій (на яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду. У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Тлумачення вказаних норм ЦПК України свідчить, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

У частині першій статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У поданій касаційній скарзі заявник не наводить підставкасаційного оскарження, і при оцінці доводів касаційної скарги не встановлено, що рішення касаційного суду ухвалене за наслідками розгляду його скарги буде мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики, саме у застосуванні у подібних справах (правовідносинах) конкретних норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи, що заявник не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, а тому така скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Міжнародної наукової спільноти у особі Громадської організації «Національні та міжнародні дослідження прав людини та основних свобод «УНІВЕРСИТЕТ» в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 тріка, до ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 січня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року у справі за позовом Міжнародної наукової спільноти у особі Громадської організації «Національні та міжнародні дослідження прав людини та основних свобод «УНІВЕРСИТЕТ» та ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 тріка, до ОСОБА_4 , треті особи: Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Київський районний у місті Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про доповнення другим власним ім`ям неповнолітніх дітей повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров