УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 362/2683/18

провадження № 61-17534ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Громадська організація Садове товариство «Руслан»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватне акціонерне товариство «Київобленерго»,

розглянувши касаційну скаргу Громадської організації Садове товариство «Руслан» на ухвалу Київського апеляційного суду від 1 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації Садове товариство «Руслан», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватне акціонерне товариство «Київобленерго», про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Громадської організації Садове товариство (далі - ГО СТ) «Руслан», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватне акціонерне товариство «Київобленерго», про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2019 року позов задоволено.

Визнано неправомірними дії ГО СТ «Руслан» щодо відключення

у вересні 2017 року від мережі електропостачання належного ОСОБА_1 садового будинку АДРЕСА_1 .

Зобов`язано СТ «Руслан» відновити електропостачання до належного ОСОБА_1 садового будинку АДРЕСА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року апеляційну скаргу ГО СТ «Руслан» та заяви осіб, які приєдналися до апеляційної скарги, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2019 року - без змін.

У січні 2020 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення процесуального права, просив скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області

від 21 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду

від 13 листопада 2019 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 27 березня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2021 року закрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року.

Постановляючи ухвалу, касаційний суд виходив з того, що право на касаційне оскарження рішення суду у ОСОБА_3 виникне лише після перегляду цього рішення в апеляційному порядку за його апеляційною скаргою.

ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2019 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 1 вересня 2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2019 року закрито.

Не погоджуючись з рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2019 року, постановою Київського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року та ухвалою Київського апеляційного суду від 1 вересня 2021 року, ГО СТ «Руслан» 26 жовтня 2021 року подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначені судові рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 4 листопада 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою в частині оскарження ГО СТ «Руслан» рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 4 листопада 2021 року касаційну скаргу ГО СТ «Руслан» на ухвалу Київського апеляційного суду від 1 вересня 2021 року залишено без руху.

Вказані в ухвалі недоліки у встановлений судом строк усунено.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, обґрунтоване отриманням копії ухвали Київського апеляційного суду 27 вересня 2021 року. На підтвердження зазначеного заявником, зокрема, додано копію розписки про отримання копії судового рішення та відповідь Київського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року, зі змісту якої вбачається, що голова правління ГО СТ «Руслан» отримала копію ухвали 27 вересня 2021 року.

Відповідно до статті 390 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Розглянувши клопотання, касаційний суд дійшов висновку, щовказана заявником причина пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення підтверджена наданими доказами і свідчить про пропуск процесуального строку з поважних причин.

Встановлені обставини є підставою для задоволення клопотання і поновлення ГО СТ «Руслан» строку на касаційне оскарженняухвали Київського апеляційного суду від 1 вересня 2021 року.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Підставою касаційного оскарження ухвали Київського апеляційного суду

від 1 вересня 2021 року заявник вказує порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зазначаючи, що правові підстави для закриття апеляційного провадження відсутні.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції вбачається, що скарга заявника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Постановляючи ухвалу, Київський апеляційний суд виходив із того, що оскаржуваним рішенням суд першої інстанції не вирішив питання про права та обов`язкиОСОБА_3 , тому апеляційне провадження підлягає закриттю.

Судом апеляційної інстанції за матеріалами справи установлено, що

у травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Громадської організації Садове товариство (далі - ГО СТ) «Руслан», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватне акціонерне товариство «Київобленерго», про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2019 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії ГО СТ «Руслан» щодо відключення у вересні 2017 року від мережі електропостачання належного ОСОБА_1 садового будинку АДРЕСА_1 . Зобов`язано СТ «Руслан» відновити електропостачання до належного ОСОБА_1 садового будинку АДРЕСА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року апеляційну скаргу ГО СТ «Руслан» та заяви осіб, які приєдналися до апеляційної скарги, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2019 року - без змін.

Також Київським апеляційним судом установлено, що між ОСОБА_5 та ГО СТ «Руслан» виникли правовідносини з приводу відключення від мережі електропостачання до належного позивачеві на праві власності садового будинку.

Згідно зі змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вказаним вимогам закону оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції відповідає.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦПК України).

Отже, необхідною умовою для набуття особою, яка не брала участі у справі, права апеляційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи.

Питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням змісту судового рішення.

Необхідно враховувати, що судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є особа, яка подала касаційну скаргу, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права.

У пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тлумачення наведеної норми процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Встановивши, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції обґрунтовано закрив апеляційне провадження у справі.

За таких обставин, доводи заявника відхиляються касаційним судом, оскільки рішенням суду першої інстанції питання про права ОСОБА_3 не вирішено.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновку суду апеляційної інстанції, оскільки оскаржувана ухвала не впливає на обсяг прав та обов`язків ГО СТ «Руслан».

ОСОБА_3 , реалізовуючи свої процесуальні права на власний розсуд, ухвалу Київського апеляційного суду від 1 вересня 2021 року не оскаржив.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, касаційна скарга ГО СТ «Руслан» на ухвалу Київського апеляційного суду

від 1 вересня 2021 року є необґрунтованою, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд виходить із того, що у даній справі сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, постановленою із додержанням норм процесуального права й підстави для її скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ГО СТ «Руслан» на ухвалу Київського апеляційного суду

від 1 вересня 2021 року суд відмовляє.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити Громадській організації Садове товариство «Руслан» строк на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 1 вересня 2021 року у цій справі.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Громадської організації Садове товариство «Руслан» на ухвалу Київського апеляційного суду від 1 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації Садове товариство «Руслан», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватне акціонерне товариство «Київобленерго», про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. М. Ігнатенко

В. А. Стрільчук