Дата документу 23.12.2021 Справа № 337/2160/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/3965/21 Головуючий у 1-й інстанції: Кучерук І.Г.
Є.У.№ 337/2160/21 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 рокуОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про стягнення моральної шкоди в сумі 40 000,00 грн., спричиненої внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування позову посилався на те, що з 23.04.2002 по 12.04.2017 (14 років 11 місяців 08 днів) працював в цеху ремонту рухомого складу управління залізничного транспорту ПАТ «Запоріжсталь» машиністом крану (кранівником). 12.04.2017 звільнений з ПАТ «Запоріжсталь» у зв`язку з невідповідністю стану здоров`я виконуваній роботі на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. За висновком лікарсько-експертної комісії Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 12.01.2018 № 43 йому встановлено професійне захворювання. За даними санітарно-гігієнічної характеристики умов праці ГУ Держпраці у Запорізький області від 30.03.2017 № 08/03.2-24/2083 підтверджено працю в шкідливих і важких умовах в цеху ремонту рухомого складу управління залізничного транспорту ПАТ «Запоріжсталь». За показниками шкідливості та важкості, умови праці по професії машиніст крану (кранівник) цеху ремонту рухомого складу управління залізничного транспорту ПАТ «Запоріжсталь» відносяться до III класу 3 ступеню відповідно до ГКП № 4137-86. У зв`язку із чим ДУ «УНДІПМ» встановлено зв`язок захворювання із роботою у шкідливих та важких умовах праці на підприємстві відповідача.

Згідно повторного висновку ОМСЄК № 1 від 16.03.2020 йому встановлена третя група інвалідності та 40% втрати професійної працездатності зі строком переогляду 01.04.2022. По факту встановленого профзахворювання 06.02.2018 було складено акт розслідування причин і виникнення професійного захворювання (форма П-4), який затверджено Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області 09.02.2018. В пункті 16 цього акту зазначені обставини, за яких виникло професійне захворювання, якими є тривалий стаж роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь». У зв`язку із тим, що професійна хвороба розвинулась внаслідок впливу шкідливих факторів виробництва, вважав, що крім фізичного болю, також страждав і морально.

Враховуючи викладені обставини та тяжкість і глибину заподіяних фізичних страждань і моральних переживань та їх тривалість, заподіяну йому моральну шкоду оцінив у 40 000 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у зв`язку з отриманням професійного захворювання у розмірі 15000,00 гривень. Вирішено питання стосовно розподілу судових витрат.

В іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення його позову в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що під час ухвалення рішення, суд першої інстанції не дав належної оцінки доводам позову, окрім того судом першої інстанції не було взято до уваги виписки з медичної картки стаціонарного хворого відділення профпатології №3689 від 11.10.2021. Вказана виписка була отримана апелянтом лише після ухвалення рішення по справі, проте є також доказом наявності профзахворювання, тому ОСОБА_1 просив апеляційний суд прийняти її як доказ та дати їй належну оцінку. Також апелянт вказував на те, що судом першої інстанції було помилково взято до уваги роботу ОСОБА_1 на Електрометалургійному заводі «Дніпроспецсталь» але вказане не має відношення до обставин цієї справи. З урахуванням викладеного скаржник вважає, що судом першої інстанції не вжито заходів для повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» указало, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, які відповідають нормам діючого законодавства. Просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховував характер правопорушення, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини підприємства, що завдало моральну шкоду, та самого позивача, істотність вимушених змін у способі життя позивача та інші обставини, які мають вагоме значення, в тому числі те, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивач змушений тривалий час знаходитися на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, не може вести активний спосіб життя, зміни у життєвих відносинах викликають у нього моральні страждання, він переносить фізичні страждання. Отримане позивачем професійне захворювання призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Судом встановлено, що згідно з наказом № 97 від 22.04.2002 ОСОБА_1 був прийнятий на роботу машиністом крану (кранівником) в цех ремонту рухомого складу управління залізничного транспорту, по строковому договору(а.с. 71).

Наказом № 952 від 26.04.2004 позивач переведений на роботу машиністом крану (кранівником) в цех ремонту рухомого складу управління залізничного транспорту постійно(а.с.73).

Наказом № 325/л від 12.04.2017 ОСОБА_1 звільнено з роботи 12.04.2017 згідно з п. 2 ст. 40 КЗпП у зв`язку з невідповідністю стану здоров`я роботі, що виконується(а.с. 77).

Відповідно до карток умов праці у в цеху ремонту рухомого складу управління залізничного транспорту ПАТ «Запоріжсталь» встановлені відповідні пільги і компенсації, з якими ОСОБА_1 був ознайомлений(а.с. 82-101).

Відповідно до медичних довідок ОСОБА_1 у періоди з 2013 року - 2016 року проходив медичний огляд з висновком здоровий (а.с. 78-79).

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» м. Кривий Ріг від 12.01.2018 за № 43 у ОСОБА_1 встановлено захворювання професійного характеру за місцем роботи в несприятливих умовах праці ПАТ «Запоріжсталь»(а.с. 15-16).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, затвердженого 09.02.2018, професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь»(а.с.26-28, 107-109).

Відповідно до виписок епікризу із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_1 у періоди з 2017 по 2021 неодноразово проходив стаціонарне лікування з приводу захворювання(а.с. 29-41).

Згідно Довідки до акту огляду МСЕК від 16.03.2020 ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності за професійним захворюванням і встановлено 40% втрати професійної працездатності, з датою чергового перегляду у березні 2022 року(а.с. 24-25).

Відповідно до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 30.03.2017 за № 08/03.2-24/2083 ГУ Держпраці у Запорізький області окрім умов на Електрометалургійному заводі «Дніпроспецсталь» також констатовано працю в шкідливих і важких умовах в цеху ремонту рухомого складу управління залізничного транспорту ПАТ «Запоріжсталь».

За показниками робоче місце машиніста крану (кранівника), слід вважати зі шкідливими умовами праці(а.с. 17-23, 103-106).

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло в тому числі з вини ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», а право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня встановлення висновком МСЕК стійкої втрати працездатності.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції врахував глибина та ступінь моральних і фізичних страждань позивача, яких він зазнав та зазнає внаслідок професійного захворювання, встановлення йому втрати працездатності у розмірі 40 %, та третьої групу інвалідності, характер ушкодження здоров`я, що є незворотнім, а також принцип розумності і справедливості.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, а саме щодо визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Що стосується долучення апелянтом виписки з медичної картки стаціонарного хворого відділення профпатології №3689 від 11.10.2021, яка була відсутня на момент розгляду справи та на його думку має суттєве значення для вирішення спору, то суд апеляційної інстанції вважає, що вказана виписка ніяким чином не впливає на повний та всебічний розгляд справи, здійснений судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська