Постанова

Іменем України

17 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 243/8943/15-ц

провадження № 61-12416св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватне підприємство «Колегія»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 березня 2019 року у складі судді Проніна С. Г. та постанову Донецького апеляційного суду від 28 травня 2019 року у складі колегії суддів: Біляєвої О. М., Будулуци М. С., Папоян В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Колегія» (далі - ПП «Колегія) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що 31 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на загальну суму

171 500,00 дол. США зі сплатою 12,5 процентів річних, на термін не пізніше

30 травня 2014 року.

Відповідно до пунктів 1.1 та 1.3 додаткової угоди до кредитного договору № 3 від 26 листопада 2009 року сторони домовились, що для ідентифікації договору можуть застосовувати як номер, зазначений у договорі №0, так і реєстраційний номер в системі обліку банку № 1, а також змінили кінцевий термін повернення кредиту - до 29 травня 2015 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 31 травня

2007 року між АКІБ «УкрСиббанк»та ОСОБА_2 , ПП «Колегія» укладені, відповідно, договори поруки № 102813 та № 102857, за умовами яких кожен з поручителів зобов`язався перед кредитором відповідати солідарно з позичальником за своєчасне та повне виконання зобов`язань за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Згідно з умовами кредитного договору, ОСОБА_1 отримав кредит двома траншами на загальну суму 3 200 000,00 грн.

08 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним та забезпечувальними договорами, укладеними з відповідачами.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, станом на 01 липня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 6 810 024,43 грн, з яких: 2 724 240, 37 грн - заборгованість за тілом кредиту;

2 329 172,74 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 1 452 574,00 грн - пеня; 61 842,85 грн - три проценти річних від суми заборгованості за кредитом; 40 350,59 грн - три проценти річних від суми заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом.

Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ПП «Колегія», як солідарних боржників, заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 810 024,43 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від

28 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ПП «Колегія» на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 0 від

31 травня 2007 року, яка утворилася станом на 01 липня 2015 року та складається з: тіла кредиту - 129 693,05 дол. США, що за курсом Національного Банку України станом на 28 грудня 2015 року становило 2 999 800,25 грн; процентів у розмірі 110 885,43 дол. США, що за курсом Національного Банку України станом на

28 грудня 2015 року становило 2 564 779,99 грн, а також пені - 1 452 574,00 грн; три проценти річних від простроченої заборгованості по тілу кредиту -

61 842,85 грн; три проценти річних від простроченої заборгованості зі сплати процентів - 40 350,59 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 листопада 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від

28 грудня 2015 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 березня 2019 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ПП «Колегія» на користь

ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 31 травня 2007 року у розмірі, що еквівалентно

240 578,93 дол. США, що складається із заборгованості за кредитом у сумі, еквівалентній 129 693,50 дол. США та заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі, еквівалентній 110 885,43 дол. США.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наданий позивачем розрахунок заборгованості по тілу кредиту та зі сплати процентів за користування кредитом є обгрунтованим, відповідач ОСОБА_1 не заявляв про застосування наслідків спливу позовної давності. Вимоги ПАТ «Дельта Банк» в частині стягнення з відповідачів пені за невиконання умов кредитного договору не відповідають вимогам статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки відповідачі зареєстровані та проживали до 24 лютого 2015 року у м. Горлівка, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція. Нарахування трьох процентів річних від заборгованості по тілу кредиту та зі сплати процентів за користування кредитом суперечить вимогам частини другої статті 625 ЦК України, оскільки прострочене грошове зобов`язання відповідачів виражене у гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті. Позовні вимоги щодо солідарного стягнення заборгованості по кредиту з боржника та поручителів суд вважав доведеними, оскільки відповідачі не ставили питання про припинення договорів поруки. Сума заборгованості підлягає стягненню в іноземній валюті, ураховуючи, що між сторонами існує грошове зобов`язання у іноземній валюті.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Донецького апеляційного суду від 28 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 березня 2019 року в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором змінено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ПП «Колегія» солідарно на користь ПАТ «Дельта Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», заборгованість за кредитним договором у розмірі 240 578,93 дол. США, що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 129 693,50 дол. США та заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом - 110 885,43 дол. США.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Дельта Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 724,12 дол. США, що складається із: заборгованості за кредитом -

7 902,57 дол. США та заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом - 10 821,55 дол. США.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про стягнення заборгованості за тілом кредиту та зі сплати процентів у іноземній валюті є законним та обгрунтованим. Водночас, відсутні підстави для повної солідарної відповідальності ОСОБА_2 , оскільки в частині платежів, заявлених поза межами шестимісячного строку з дня настання строку виконання зобов`язання, її порука є припиненою відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України. Поручитель ПП «Колегія» не подавав апеляційну скаргу, а тому апеляційний суд не розглядав питання про припинення його поруки.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 березня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 28 травня 2019 року, у якій просила скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволених позовних вимог ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що ПАТ «Дельта Банк» не набув право вимоги за кредитним договором, оскільки не надав належних доказів, які підтверджують факт передачі та обсяг таких прав за кредитним договором. Суди попередніх інстанцій у оскаржуваних рішеннях не навели мотиви відхилення доводів відповідача про відсутність у матеріалах справи відповідних доказів. Стягуючи з відповідачів заборгованість за кредитним договором у іноземній валюті, суди попередніх інстанцій вийшли за межі позовних вимог, оскільки звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач просив суд стягнути заборгованість у гривневому еквіваленті, у матеріалах справи відсутня ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями. Суд встановив розмір заборгованості на підставі розрахунку позивача без дослідження первинних бухгалтерських документів. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором не є належним, оскільки стосується кредитного договору, укладеного 26 листопада 2009 року, не містить математичних дій (операцій) щодо обчислення суми заборгованості та не свідчить про безспірність грошових вимог позивача. Крім того, зазначений розрахунок заборгованості не був наданий відповідачам, як і нові реквізити для внесення платежів за кредитом, у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні. Припинення поруки після спливу шести місяців від дати неповернення щомісячної частини боргу презюмується, а тому поручителі не повинні подавати до суду окреме клопотання про застосування положень частини четвертої статті 559 ЦК України чи апеляційної скарги в частині припинення поруки. Стягнута апеляційним судом сума заборгованості з ОСОБА_1 складає 259 303,05 дол. США, оскільки сукупно солідарно стягнуто заборгованість з поручителем ОСОБА_2 (18 724,12 дол. США) та з поручителем ПП «Колегія» (240 578,93 дол. США), що перевищує визначену судом загальну суму заборгованості за кредитним договором, що становить

240 578,93 дол. США. Суди помилково взяли до уваги копії документів, додані позивачем до позовної заяви, оскільки вони належним чином не засвідчені.

У серпні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу, у якому він зазначав, що копію ухвали про відкриття касаційного провадження та копію касаційної скарги отримав 13 серпня

2019 року, тобто після закінчення встановленого судом строку на подання відзиву.

Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Ураховуючи, що ОСОБА_1 отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію касаційної скарги з додатками після встановленого судом строку для подання відзиву, зазначена обставина є поважною причиною для поновлення йому строку на подання відзиву на касаційну скаргу.

Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що касаційна скарга ОСОБА_3 є обгрунтованою, а тому підлягає задоволенню. Суди попередніх інстанцій не звернули увагу, що в матеріалах справи відсутні докази набуття ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним договором; вийшли за межі позовних вимог стягуючи заборгованість у іноземній валюті, та встановили наявність боргу виключно на підставі розрахунків позивача; не врахували строк чинності поруки та прийняли як допустимий доказ копії документів, що належно не посвідчені.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з місцевого суду.

14 серпня 2019 року справа надійшла на адресу суду касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2021 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій установлено, що 31 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав позичальнику двома траншами кредит на загальну суму 171 500,00 дол. США, що еквівалентно 866 075,00 грн за курсом Національного Банку України на день укладення договору, зі сплатою 12,5 процентів річних, на термін не пізніше 30 травня

2014 року.

Відповідно до пунктів 1.1 та 1.3 додаткової угоди до кредитного договору № 3 від 26 листопада 2009 року сторони домовились, що для ідентифікації договору можуть застосовувати як номер, зазначений у договорі №0, так і реєстраційний номер в системі обліку банку № 1, а також змінили кінцевий термін повернення кредиту - до 29 травня 2015 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором:

- 31 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 102813, а також додаткова угода №1 від 24 лютого

2009 року та додаткова угода № 2 від 26 листопада 2009 року;

- 31 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПП «Колегія» укладений договір поруки № 102857, а також додаткова угода №1 від 24 лютого

2009 року та додаткова угода № 2 від 26 листопада 2009 року.

За умовами пунктів 1.1, 1.3, 1.4 договорів поруки, поручителі

ОСОБА_2 та ПП «Колегія», кожен окремо, зобов`язалися перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, як існуючих на теперішній час, та і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним та забезпечувальними договорами, укладеними з відповідачами.

З наданого ПАТ «Дельта Банк» уточненого розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 01 липня 2015 року, убачається, що розмір заборгованості за кредитним договором становить 6 608 180,72 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 129 693,50 дол. США, що станом на 01 липня 2015 року складає 2 724 240,37 грн; заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом - 110 885,43 дол. США, що станом на 01 липня 2015 року складає 2 329 172,74 грн; пеня - 1 452 574,17 грн; три проценти річних від простроченого основного боргу -61 842,85 грн; три проценти річних з простроченої суми сплати процентів за користування кредитом -40 350,59 грн.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали справи, доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Задовольняючи вимоги ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з боржника

ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 240 578,93 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 129 693,50 дол. США; заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 110 885,43 дол. США, суди попередніх інстанцій правильно установили, що ОСОБА_1 у порушення взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, не сплачував грошові кошти на погашення кредиту та проценти за користування кредитними коштами відповідно до погодженого між сторонами графіку, у визначений договором строк не кредит повернув. Розмір заборгованості відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами. Посилання ОСОБА_2 на неналежність наданого позивачем розрахунку заборгованості є необрунтованими, зводяться виключно до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі

№ 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Ураховуючи, що отримання кредиту, як і зобов`язання з його повернення, сторони визначили у іноземній валюті, обгрунтованими є рішення судів попередніх інстанцій про стягнення заборгованості у валюті договірного зобов`язання.

Зважаючи на наведене, доводи касаційної скарги про те, що стягуючи заборгованість за кредитним договором в іноземній валюті, суди попередніх інстанцій вийшли за межі позовних вимог, є неспроможними.

Посилання відповідача на відсутність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями не підтверджені належними та допустимими доказами.

Безпідставними є також доводи касаційної скарги про те, що ПАТ «Дельта Банк» не набув право вимоги за кредитним договором, оскільки право вимоги за кредитним договором №0 від 31 травня 2007 року перейшло від

ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року та акту прийому-передачі від 11 січня 2012 року.

Перевіряючи доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про не застосування судами попередніх інстанцій частини четвертої статті 559 ЦК України до поручителя ПП «Колегія», та стягуючи з ОСОБА_1 солідарно з поручителем ПП «Колегія», та солідарно з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором на користь ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 259 303,05 дол. США, що перевищує визначену судом загальну суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 240 578,93 дол. США,Верховний Суд, виходить з такого.

За змістом частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та скасовуючи рішення суду першої інстанцій лише в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , апеляційний суд вказав, що поручитель

ПП «Колегія» рішення суду першої інстанції не оскаржував, а тому суд не розглядав питання про припинення його поруки.

Відповідно до положень статті 2 ЦПК України, одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність, визначення якого наведено у частині першій статті 13 цього Кодексу, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положення цього принципу мають вираження і у частині першій статті 367 ЦПК України, за змістом якої суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Поручитель ПП «Колегія» не подавав апеляційну скаргу, ОСОБА_1 не надав суду доказів на підтвердження повноважень представляти інтереси ПП «Колегія» в апеляційному суді, а тому суд, діючи у межах визначених частиною першою статті 367 ЦПК України, не мав визначених процесуальним законом повноважень переглядати рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ПП «Колегія».

Ураховуючи принцип диспозитивності, Верховний Суд, вважає необхідним зауважити, що ОСОБА_2 також не надала суду касаційної інстанції доказів на підтвердження повноважень діяти в інтересах ОСОБА_1 та ПП «Колегія». Порука ОСОБА_2 та ПП «Колегія» не є солідарною, оскільки кожен з них уклав з кредитором окремий договір поруки та взяв на себе обов`язок відповідати за невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором солідарно з позичальником, а тому обсяг відповідальності поручителя ПП «Колегія» жодним чином не впливає на права та обов`язки поручителя ОСОБА_2 , тоді як ОСОБА_1 рішення судів попередніх інстанцій в касаційному порядку не оскаржував.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає неспроможними доводи касаційної скарги про не урахування апеляційним судом припинення поруки ПП «Колегія» щодо окремих щомісячних платежів за кредитним договором, несплачених ОСОБА_1 .

Допущена апеляційним судом арифметична помилка в частині розміру стягнутої з ОСОБА_1 суми заборгованості, яка сукупно із солідарно стягнутої з нього та поручителя ОСОБА_2 (18 724,12 дол. США) заборгованості та суми заборгованості стягнутої солідарно з поручителем ПП «Колегія» (240 578,93 дол. США), перевищує визначену судом загальну суму заборгованості за кредитним договором, може бути усунута шляхом виправлення арифметичної помилки за ініціативою самого апеляційного суду, або за заявою ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для задоволення касаційної скарги ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 березня 2019 року у незміненій після апеляційного перегляду частині, та постанову Донецького апеляційного суду від 28 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко