УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/10601/13-ц

Провадження № 2-зз/638/141/21

24.12.2021 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Хайкін В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по справі №638/10601/13-ц,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23.12.2021 року звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про скасування заходів забезпечення позову по справі №638/10601/13-ц, згідно прохальної частини якої просить суд: 1) скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.08.2013 року по справі №638/10601/13-ц про заборону вчиняти будь-які дії по відчуженню нежитлового приміщення цокольного поверху №0-119, загальною площею 7, 8 кв. м. в житловому будинку літ. «А-5», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить заявнику на праві власності та зняти заборону відчуження з даного приміщення; 2) виключити з Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, запис про заборону відчуження нежитлового приміщення цокольного поверху №0-119, загальною площею 7, 8 кв. м. в житловому будинку літ. «А-5», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішуючи питання про прийняття заяви до провадження, суд встановив, що остання не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а саме в порядку, передбаченому Главою 10 ЦПК України «Забезпечення позову».

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124), а статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Частина 3 пункту 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 03 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зобов`язує суди при вирішенні питання про відкриття провадження у справі перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Тобто, вирішуючи питання про відкриття провадження, суди повинні перевірити відповідність вимог, з якими заявник звертається до суду для захисту, дотримання позивачем вимог, передбачених відповідним процесуальним законодавством України, а також юрисдикційну підсудність.

Зі змісту заяви встановлено, що підставою звернення ОСОБА_1 до суду є її незгода з рішенням суду про забезпечення позову, та першою вимогою заявника є скасування ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.08.2013 року по справі №638/10601/13-ц.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковими до виконання, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно із статтею 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 вимоги про скасування ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.08.2013 року по справі №638/10601/13-ц не підлягають судовому розгляду, адже її вимоги є пов`язаними із прийняттям і документальним оформленням процесуального рішення під час відправлення правосуддя, а отже у даному випадку взагалі відсутні ознаки виникнення юридичного спору. Відсутність юридичного спору виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Так, згідно частини 1 статті 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Тобто, скасуванню підлягають вжиті судом заходи забезпечення позову, однак аж ніяк не рішення суду, оформлене у формі ухвали.

Щодо іншої вимоги про виключення з Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, запис про заборону відчуження нежитлового приміщення цокольного поверху №0-119, загальною площею 7, 8 кв. м. в житловому будинку літ. «А-5», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , то суд роз`яснює, що дана вимога також не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а саме в порядку, передбаченому Главою 10 ЦПК України «Забезпечення позову». Суд роз`яснює заявнику, що дана вимога підлягає розгляду в порядку позовного провадження, тобто ОСОБА_1 слід пред`явити позов в порядку цивільного судочинства, який має відповідати вимогам ст. 175-177 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, суддя, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України, відмовляє у відкритті провадження у справі у зв`язку з тим, що позов не належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по справі №638/10601/13-ц відмовити.

Копію ухвали разом з матеріалами заяви направити заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду області шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя: