Ухвала

23 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 2-446/6

провадження № 61-14971ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2003 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2003 року у справі за позовом

ОСОБА_1 до Державної податкової адміністрації України у Харківській області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2003 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної податкової адміністрації України у Харківській області.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2003 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Відшкодовано ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану Державною податковою міліцією Державної податкової адміністрації України у Харківській області, в розмірі 50 000 грн. Стягнення провести за рахунок державного бюджету Державного Казначейства України.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2003 року апеляційну скаргу Державної податкової адміністрації України у Харківській області задоволено частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2003 року змінено. Стягнуто з Державної податкової адміністрації України у Харківській області на користь ОСОБА_1 1 000 грн.

02 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2003 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2003 року.

Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2021 року указану касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме наведення поважності підстав пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень, надання доказів на їх підтвердження та надіслання уточненої редакції касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підстави, на яких подається касаційна скарга, з урахуванням положень статті 389 ЦПК України, та надання копій касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, а також роз`яснено про наслідки невиконання цієї ухвали суду.

Ухвалу Верховного Суду від 27 вересня 2021 року було направлено заявнику на адресу, указану в його касаційній скарзі.

Заявником надано уточнену редакцію касаційної скарги та заяву про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2003 року та ухвали Апеляційного суду Харківської області

від 26 травня 2003 року.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на касаційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на своєчасне одержання судових рішень, а також підготовку касаційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року, «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, пункт 27 рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України).

Заявником не наведено обставин, які б свідчили про відсутність у нього можливості у визначені законодавством України строки вжити заходи, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження та вчасно подати касаційну скаргу (принцип res judicata).

У клопотанні про поновлення процесуального строку заявник не наводить особливих та непереборних обставин, що перешкодили звернутися до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою з дотриманням процесуальних строків та які б виправдовували втручання касаційного суду у принцип правової визначеності судового рішення.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова невизначеність.

Також, в ухвалі Верховного Суду від 27 вересня 2021 року указувалось, що касаційна скарга не відповідає пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, оскільки заявником не зазначено конкретну підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). Також було наведено визначені законом підстави.

У надісланій уточненій касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України.

Процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень, та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

Крім того, заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.

Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (приписи частини першої статті 400 ЦПК України).

Верховний Суд наголошує на тому, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що вичерпним чином визначені законом. При цьому Верховний Суд є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.

Аналіз надісланих заявником матеріалів свідчить про неповне виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції від 27 вересня 2021 року, що перешкоджає вирішити питання про відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2003 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від

26 травня 2003 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової адміністрації України у Харківській області про відшкодування моральної шкоди .

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець