печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Новака Р.В.,

при секретарі судових засідань - Талдоновій М.Є.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Передереєва В.Г.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач АТ КБ «Приватбанк»

вимоги позивача: стягнення відсотків за депозитним вкладом

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення відсотків за депозитним вкладом, а також пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.01.2016 між ОСОБА_1 та ПАТ «ПриватБанк» було укладено договір депозитного вкладу SAMDNFD005462288 за умовами якого ОСОБА_1 поклав на депозит грошові кошти у розмірі 250000,00 доларів США строком на 366 днів до 14.01.2017 включно, а ПАТ «Приватбанк» зобов`язався нараховувати на суму вкладу відсотки у розмірі 14 відсотків річних.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що відповідно довідки вказані кошти на рахунок банку не вносилися та не обліковувалися.

Ухвалою суду від 28.03.2019 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами позовного (загального) провадження.

07.10.2019 представник відповідача направив на адресу суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що відповідно довідки вказані кошти на рахунок банку не вносилися та не обліковувалися.

Ухвалою від 08.10.2019 підготовче провадження у справі закрито та призначено до розгляду по суті.

30.11.2020 протокольною ухвалою, судом задоволено клопотання представника відповідача, витребувано у позивача оригінал договору депозитного вкладу.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, просили задовольнити позов, з підстав викладених в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві, просив відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 14.01.2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ПриватБанк» було укладено договір депозитного вкладу SAMDNFD005462288 за умовами якого ОСОБА_1 поклав на депозит грошові кошти у розмірі 250000,00 доларів США строком на 366 днів до 14 січня 2017 року включно, а ПАТ «Приватбанк» зобов`язався нараховувати на суму вкладу відсотки у розмірі 14 відсотків річних. В подальшому, відповідач не виконуючи умови договору, припинив виконувати свої зобов`язання.

Зазначену у відзиві на позов посилання про те, що відповідачем не надано копій меморіальних ордерів чи чеків про внесення вкладу суд оцінює критично, оскільки зберігання вищезазначених документів, про які зауважував позивач закон не передбачає. Разом з тим, позивачем було надано оригінал договору депозитного вкладу, який підписаний представником відповідача та скріплений печаткою. Вказаний оригінал договору був оглянутий судом в судовому засіданні 24.02.2021 та наданий для огляду представнику відповідача.

Так, відповідно до п. 16 договору банківського вкладу від 14.01.2016 у разі порушення вами чи банком умов договору, порушник несе відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи, що пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом про стягнення пені.

Обмеження прав особи щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Враховуючи, практику застосування ЄСПЛ поняття «власність», до неї слід також віднести грошові кошти, що знаходяться на рахунку позивача. Невиконання зі сторони відповідача обов`язку щодо повернення позивачу належних йому грошових коштів може мати наслідком порушення зобов`язання держави щодо захисту права позивача користуватися та розпоряджатися його майном - грошовими коштами, яке захищене частиною першою статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Аналіз наведених положень законів дає підстави для висновку, що послугою банку, після закінчення дії депозитного договору або отримання банком вимоги вкладника видати вклад є видача грошової суми, яка складається з суми вкладу та суми відсотків нарахованих за користування вкладом.

Пунктом 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага.

Таким благом є видача/повернення/надання/передача банком вкладнику його коштів (депозиту) переданих банку раніше на зберігання та примноження.

Верховний Суд України у своїх Постановах: від 11.05.2016, у справі № 6-37цс16; від 01.06.2016, у справі № 6-2558цс15; від 28.09.2016, у справі № 6-1699цс16; від 13.03.2017, у справі № 6-2128цс16; від 13.09.2017, у справі № 6-1881цс16, прийшов до висновку, що нарахування пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з дня витребування вкладу до дня ухвалення судового рішення, повинно нараховуватися не на ненараховані або невиплачені відсотки, а на сам вклад.

Правова позиція Верховного Суду України, викладена у зазначених вище Постановах підтримана та залишена без змін у постановах Верховного Суду, а саме: у Постанові ВС від 12.02.2018, у справі № 753/2454/16-ц; у Постанові ВС від 14.02.2018, у справі № 761/24140/15-ц; у Постанові ВС від 04.04.2018, у справі № 367/7401/14-ц; у Постанові ВС від 28.03.2018, у справі № 754/931/15-ц; у Постанові ВС від 18.04.2018, у справі № 201/17457/15-ц; у Постанові ВС від 15.05.2018, у справі № 761/31569/16-ц; у Постанові ВС від 18.07.2018, у справі № 201/12075/14-ц; у Постанові ВС від 19.09.2018, у справі № 761/46145/16-ц; Постанові ВС від 01.10.2018, у справі № 761/42169/16-ц; у Постанові ВС від 05.12.2018, у справі № 369/8423/16-ц; у Постанові ВС від 06.12.2018, у справі № 235/6674/16-ц, у Постанові ВС від 15.04.2020, у справі № 756/14910/16-ц.

Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Дана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) та постанові Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 757/32522/17-ц (провадження № 61-461св19).

У справі № 359/8114/17, Верховний Суд, у постанові від 19.06.2019, зазначив, що цілком законним є стягнення з Банку на користь позивача пені у розмірі трьох процентів від суми утримуваних Банком коштів, оскільки відмова Банку виконати рішення суду та своєчасно видати вкладнику належні йому кошти свідчить про невиконання Банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів» у вигляді сплати пені у розмірі трьох процентів від суми утримуваних Банком коштів за кожен день прострочення до дня фактичної видачі.

Також у даній постанові Верховний Суд прийшов до висновку, що висновок апеляційного суду про те, що вартість послуги за договором банківського вкладу - це лише розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника, не відповідає вимогам наведених вище норм законодавства, а також п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», яким визначено, що послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага. Таким благом є видача (повернення) вкладнику його коштів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.10.2019 по цивільній справі № 723/304/16 (провадження № 14-360цс19) підтвердила правомірність та відповідність принципу співмірності стягнення пені у розмірі утримуваних банком коштів належних позивачу.

У справі № 757/70995/17-ц (провадження № 61-20253св19), Верховний Суд (постанова від 20.12.2019) Верховний Суд прийшов до висновку, що висновок апеляційного суду про те, що вартість послуги за договором банківського вкладу - це лише розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника, не відповідає вимогам наведених вище норм законодавства, а також п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», яким визначено, що послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага. Таким благом є видача (повернення) вкладнику його коштів.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.

Враховуючи викладене, слід дійти висновку про поширення положень Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносин.

Станом на 25.03.2019 відсотки за вкладом позивачу повернуті не були. Сума невиплачених відсотків за депозитом складає 35700,00 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ складає 962504,13 грн (35700*26,9609).

Станом на 25.03.2019 строк прострочення несплачених відсотків складає 790 днів. Сума пені за кожен день прострочення складає 1071 долар США. Таким чином пеня за невиконання умов договору складає 846090,00 доларів США (1071*790), що за офіційним курсом НБУ становить 22811347,88 грн.

Перевіривши наданий представником позивача розрахунок грошових сум, суд приходить до висновку про його правильність у частині нарахувань пені та суми невиплачених відсотків.

Разом з тим, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з урахуванням наступного.

Суд, враховуючи тривале та безпідставне невиконання відповідачем законних вимог позивача встановив, що відповідач завдав йому збитків у зв`язку із тим, що після отримання заяви про видачу коштів продовжував використовувати на власну користь неповернуті активи позивача, приходить до висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру пені, яку вимагає стягнути позивач з відповідача, з 23776851,13 грн. до 6740000,00 грн. (еквівалент суми утримуваних коштів станом на день подачі позову - 25.03.2019)

Ступінь такого зменшення пені (неустойки) суд вважає пропорційним, розумним та справедливим, таким, що відповідає завданню цивільного судочинства і не порушує права позивача на отримання передбаченого законом штрафу за прострочення виконання зобов`язань по своєчасному поверненню банківського вкладу.

Одночасно, даний підхід ґрунтується на сталій судовій практиці судів, в тому числі Верховного Суду, які розглядаючи аналогічні справи, зменшували обсяг пені фактично до розміру 100 % від суми вкладів. Зокрема, у постановах від 19.09.2018 у справі № 761/46145/16-ц, від 01.10.2018 у справі № 761/42169/16-ц, Верховний Суд встановив, що стягнення судом пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у розмірі вкладу є обґрунтованим та прийнятним.

Таким чином суд, враховуючи тривале та безпідставне невиконання відповідачем законних вимог позивача який продовжив ігнорувати законні вимоги позивача про повернення належних йому відсотків за депозитним вкладом, чим завдав йому збитків у зв`язку із тим продовжував використовувати на власну користь неповернуті активи позивача, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Одночасно, даний підхід ґрунтується на сталій судовій практиці судів, в тому числі Верховного Суду, які розглядаючи аналогічні справи, зменшували обсяг пені фактично до розміру 100 % від суми вкладів. Зокрема, у постановах від 19.09.2018 у справі № 761/46145/16-ц, від 01.10.2018 у справі № 761/42169/16-ц, Верховний Суд встановив, що стягнення судом пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у розмірі вкладу є обґрунтованим та прийнятним.

Згідно з п. 1 ч. 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а з врахування того, що в силу ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 10510,00 грн. в дохід держави.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1, 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 2, 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст.ст. 1-18, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 273, 289, 352-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про стягнення пені - задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відсотки за договором депозитного вкладу SAMDNFD005462288 від 14.01.2016 у розмірі 35700 (тридцять п`ять тисяч) доларів 00 центів США, що за офіційним курсом НБУ становить 962504 (дев`ятсот шістдесят дві тисячі п`ятсот чотири) грн. 13 коп.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пеню за прострочення виплати відсотків у розмірі 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день подачі позову становить 6740000 (шість мільйонів сімсот сорок тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» в дохід держави судовий збір в розмірі 10510 (десять тисяч п`ятсот десять) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

відповідач: акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, )

Суддя Р.В. Новак