Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1268/21
Провадження № 2/332/920/21
Рішення

Іменем України

23 грудня 2021 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Яцуна О.С.,

за участі секретаря: Мусаєва Р.Д.,

представника позивача: Дьякової Т.В.,

відповідача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування житловим приміщенням, -

Встановив:

01.04.2021 позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що йому та відповідачу на праві спільної часткової власності належить кв. АДРЕСА_1 , при цьому він є власником майже 65% відсотків. Згідно технічного паспорту спірна квартира складається з трьох відокремлених кімнат та підсобних приміщень. У нього в користуванні знаходиться кімната № НОМЕР_1 , площею 19,31 кв.м, а повинні бути кімната № 2, площею 10,14 кв.м та кімната № 3, площею 20,68 кв.м, які займає сім`я відповідача ОСОБА_1 , що свідчить про порушення прав позивача як власника та користувача належної йому частки у квартирі. У зв`язку із цим просить встановити порядок користування кв. АДРЕСА_1 , відповідно до якого виділити у користування ОСОБА_3 кімнату № 2, площею 10,14 кв.м та кімнату № 3, площею 20,68 кв.м, ОСОБА_1 кімнату АДРЕСА_2 , площею 19,31 кв.м, у спільному користуванні співвласників залишити: кухню, ванну кімнату, туалет, коридор, балкон (лоджія).

У відзиві відповідач ОСОБА_1 зазначив, що його сім`я, яка складається з 4 осіб (дружина та двоє дітей), тривалий час мешкають у кімнаті АДРЕСА_3 , площею 20,68 кв.м., зробили там ремонт і такий порядок користування склався на протязі останніх років. Позивач може вільно користуватися двома кімнатами: № НОМЕР_1 , площею 19,31 кв.м та № 2, площею 10,14 кв.м. Вважає такий порядок, що склався справедливим та таким, що не порушує права сторін і суттєво не порушує права позивача. Твердження позивача про те, що він постійно мешкає у спірній квартирі, не відповідає дійсності. Він мешкає у співмешканки за її місцем проживання і в квартиру приходить інколи. Перешкод у користуванні житловим приміщенням позивачу він не чинить. А тому вважає позов надуманим і таким, що не підлягає задоволенню.

Ухвалою суду від 11.05.2021 у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 19.07.2021 підготовче провадження закрито, справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Дьякова Т.В., просила суд задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у позові.

У судовому засіданні відповідач та його представник адвокат Балюта В.В., просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, наведених у відзиві.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 пояснила, що вона є сестрою сторін по матері. У березні-квітні 2020 року ОСОБА_5 з сім`єю почав проживати у спірній квартирі, а саме у кімнаті АДРЕСА_3 . Наразі у спірній квартирі позивач не проживає через те, що у квартирі проживають неповнолітні діти відповідача.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що позивач є її другом, на теперішній час вони проживають разом у неї. ОСОБА_7 пропонував брату продати квартиру та поділити гроші, адже разом вони проживати не можуть, у відповідача є сім`я, двоє дітей.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що вона є подругою позивача. Їй відомо про труднощі спільного проживання сторін у спірній квартирі, через що позивач не проживає у квартирі.

Суд, вислухавши пояснення сторін у справі, покази свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Судом встановлено, що кв. АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності сторонам по справі:

позивачу: 1/4 частка на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 14.10.2008; 1/4 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 ; 1/8 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 ;

відповідачу: 1/4 частка на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 14.10.2008; 1/8 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 .

Право власності зареєстровано в установленому законом порядку (а.с. 8-13).

Відповідно до даних технічного паспорту спірна квартира має загальну площу 68,05 кв.м, житлову 50,13 кв.м. Квартира має три ізольовані житлові кімнати: кімнату № НОМЕР_3 , площею 10,14 кв.м та кімнату № 3, площею 20,68 кв.м, кімнату № 4, площею 19,31 кв.м з балконом (лоджією), площею 0,93 кв.м, коридором, площею 6,17 кв.м, ванною кімнатою, площею 2,36 кв.м, туалетом, площею 1,41 кв.м, кухнею, площею 7,05 кв.м (а.с. 14-15).

З відповіді Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 21.04.2021 вбачається, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований в спірній квартирі з 13.02.2001 по теперішній час (а.с. 21).

Сторонами також не оспорюється факт реєстрації та проживання у спірній квартирі дружини та двох дітей відповідача.

З відповіді Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 01.11.2021 вбачається, що позивач ОСОБА_3 зареєстрований в спірній квартирі з 07.12.2005 по теперішній час (а.с. 74).

Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Аналогічні положення закріплені в ст.ст. 319, 321 ЦК України.

Крім того, відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст.ст. 379, 383 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Звертаючись із зазначеним позовом, ОСОБА_3 просив виділити йому в користування кімнату № НОМЕР_3 , площею 10,14 кв.м та кімнату № НОМЕР_4 , площею 20,68 кв.м та зазначав, що на даний час відповідач із сім`єю займають саме ці кімнати. Натомість, відповідач зазначив, що він із сім`єю протягом декількох років проживає у кімнаті АДРЕСА_3 , де за власні кошти зробив ремонт.

В даному випадку, судом достовірно встановлено і це не оспорюється обома сторонами, що вони на законних підставах набули право спільної часткової власності на зазначену квартиру. Відповідно до часток, позивачу належить 31.3 кв.м житлової площі, відповідачу 18,8 кв.м.

Також сторонами не оспорюється, що фактично спірною квартирою, а саме кімнатою АДРЕСА_3 користується відповідач ОСОБА_1 разом з сім`єю, квартира є їх постійним місцем проживання, позивач ОСОБА_3 зареєстрований, але не проживає в цій квартирі через те, що у квартирі разом із відповідачем мешкають неповнолітні діти. При цьому, доступ до квартири позивач має, жодних перешкод відповідач не чинить. Позивач намагався домовитися із братом продати квартиру та поділити гроші, але останній не погоджується.

У судовому засіданні не знайшли підтвердження посилання позивача на те, що відповідачем зайнята кімната № 2. Будь-яких належних та допустимих доказів позивачем надано не було. Натомість, свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що у березні-квітні 2020 року ОСОБА_5 з сім`єю почав проживати у спірній квартирі, а саме у кімнаті АДРЕСА_3 .

Суд вважає, вже встановлений порядок користування квартирою справедливим, адже позивач у спірній квартирі наразі не проживає, будь-яких перешкод відповідач не чинить. Відповідач проживає у кімнаті АДРЕСА_3 разом із сім`єю протягом декількох років, крім того в цій кімнаті відповідач зробив ремонт. Також такий порядок є допустимим, адже загальна площа двох кімнат, якою може користуватися позивач, становить 29,45 кв.м, що менше ніж необхідно на 1,88 кв.м. Крім того, встановлений порядок користування не змінює розмір часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Суд вважає, що з урахуванням вищевказаних обставин такий порядок користування спільним майном відповідає інтересам усіх власників, не порушує їх прав, а тому у позові суд вважає за необхідне відмовити за недоведеністю. Крім того, вже встановлений порядок користування не перешкоджає сторонам в подальшому вирішувати будь-які питання щодо здійснення права спільної часткової власності.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 322, 356, 358, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд -

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування житловим приміщенням залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 24.12.2021.

Суддя О.С. Яцун