ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9748/21 Справа № 210/1581/21 Суддя у 1-й інстанції - Ступак С. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання-Кислиця І.В.

сторони справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

відповідач- ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Дзержинського рійонного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 липня 2021 року, ухваленого суддею Ступаком С.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк ПРИВАТБАНК (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь банку 412 838,15 грн. та суму сплаченого судового збору 6192,57 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з березня 2015 року відповідач ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «Приватбанк» та з цього часу користується послугами банку. Підписавши Анкету-заяву він приєднався до Умов та правил надання банківських послуг та взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору. Будучи користувачем послуг банку через Internet Banking «Приват-24» з урахуванням ідентифікації клієнта, маючи всі доступи в систему, за наявністю основної картки та будучи користувачем послуг банку, починаючи з 08.09.2016 року ним відкрито 103 інтернет-картки (рахунків). Відповідач, з відповідною ідентифікацією себе в Internet Banking «Приват-24» розпочав активне користування вищевказаними карт-рахунками, а саме відкриття-закриття рахунків, в дуже короткий термін, що стало причиною проведення службової перевірки. В рамках проведення службового розслідування щодо сумнівних операцій, проведених відповідачем за період з вересня 2016р. по жовтень 2016р. включно, а саме відкриття інтернет-карт та закриття договорів, було виявлено, що відповідач без наявної на те правової підстави набув грошові кошти позивача в сумі 412 838,15 грн., які на підставі ст.1212 ЦК України підлягають поверненню банку.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 липня 2021 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не дослідив наявні у матеріалах справи докази, розглянув справу поверхнево. Позивач в апеляційній скарзі наводить ті ж самі доводи, що й в позовній заяві, та додатково зазначає, що суд першої інстанції, посилаючись на договірні відносини сторін, не встановив яким чином та яка природа набуття відповідачем саме спірної суми коштів. На переконання позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошові кошти набуто відповідачем безпідставно, шахрайським шляхом, а не на виконання умов погодженого між сторонами договору про банківське обслуговування, у зв`язку з чим, такі кошти підлягають повернення на підставі ст.1212 ЦК України.

Позивач наголошує на тому, що Банком суду надано детальні виписки за рахунками, витяги з виписок саме за шахрайськими проводками Відповідача, з яких вбачається, що Відповідач дійсно за одночасними заявками в двох системах проводив операції для збагачення за рахунок банківських котів, тобто Позивачем суду надані всі докази, які підтверджують правомірність заявлених позовних вимог про стягнення з Відповідача безпідставно набутих коштів.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника позивача Бродька А.І., який у повному обсязі підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03.03.2015 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів. (а.с.7)

Кредитний договір укладено шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, згідно зі змістом якої відповідач погодився, що вказана Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася.

Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.

Спір між сторонами виник з приводу стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі ст. 1212 ЦК України, як безпідставно набутого майна, грошових коштів у розмірі 412 838,15 грн., які ним було отримано шляхом проведення операцій по закриттю договорів та дебетуванні коштів у вересні-жовтні 2016 року за розрахунковими рахунками, відкритих на його ім`я в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в межах укладеного сторонами Договору про надання банківських послуг від 03.03.2015 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем набуто грошові кошти, шляхом проведення банківських операцій в межах Договору про надання банківських послуг від 03 березня 2015 року, що виключає застосування до спірних правовідносин вимоги статті 1212 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб, з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню інший стороні на підстави статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та фактично визнається позивачем, 03 березня 2015 року відповідачем ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, у якій зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які розміщені в мережі Інтернету на сайті www.privatbank.ua (а.с. 7).

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася.

Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.

Відповідач ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», якими визначено порядок та умови надання банківських послуг.

Отже, між сторонами у письмовій формі укладено Договір про надання банківських послуг від 03 березня 2015 року, а доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не зазначив з яких саме договірних відносин виникли правовідносини сторін, є помилковим та не ґрунтується на матеріалах справи.

Установивши, що в період з вересня 2016 року по жовтень 2016 року відповідачем ОСОБА_1 було здійснено ряд банківських операцій за картковими рахунками з використання електронних сервісів АТ КБ «ПРИВАТБАНК», як клієнтом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі Договору про надання банківських послуг від 03 березня 2015 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість посилань позивача на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно у розумінні статті 1212 ЦК України.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанцій про відсутність підстав для стягнення перерахованих позивачем грошових коштів відповідачу за договором на підставі статті 1212 ЦК України.

Установивши, що даний позов пред`явлено позивачем саме про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів на підставі статті 1212 ЦК України, проте, між сторонами виникли інші правовідносини, які урегульовуються іншими нормами законодавства, суд першої інстанції, відповідно до імперативних норм процесуального закону щодо розгляду справи лише в межах заявлених позовних вимог дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків судів, колегія суддів виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 24 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: