№ 207/2270/21
№ 2/207/1126/21
13 жовтня 2021 року м. Кам`янське
Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Юрченко І.М.
при секретарі: Сівачук А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ частки із спільного майна, визнання права власності на житлову будівлю як окремий об`єкт нерухомості,
Відповідач ОСОБА_2 є власником 1/6 частини будинку, на підставі договору дарування, серія та номер: 1963 посвідчений 26.12.2014 року приватним нотаріусом Козіна А.В. Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області та здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 18395515 від 26.12.2014 року.
Відповідач ОСОБА_3 є власником 1/3 частини будинку, на підставі договору дарування, серія та номер: 1963 посвідченого 26.12.2014 року приватним нотаріусом Козіна А.В. Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області та здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 18395515 від 26.12.2014 року.
Отже, є всі правові підстави для виділення в натурі домоволодіння їй із спільної часткової власності з відповідачами та визнання за нею права власності на нього, як на окремий об`єкт нерухомості.
Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутністю, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Судові витрати з відповідачів просила не стягувати та просила залишити їх за нею.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. Заяву про слухання справи за її відсутністю не надала. Про причини неявки суд не повідомила. Про час і місце слухання справи повідомлена належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст. 128, ч. 9 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася. Заяву про слухання справи за її відсутністю не надала. Про причини неявки суд не повідомила. Про час і місце слухання справи повідомлена належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст. 128, ч. 9 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання.
Відповідно до ст.280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечував.
Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачі не надали ні відзиву, ні заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги доведені та підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримала право власності на 1/2 частку жилого будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом другої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Федорянка Т.Л. 27.10.1988 року за реєстровим № 1/3908 (а.с. 7-8).
Відповідно до довідки Обласного комунального підприємства «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» № 912 від 15.09.2021, згідно архівних даних ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , було зареєстроване за ОСОБА_5 , на підставі договору купівлі-продажу від 05.05.1988 року, реєстр № 1/1701, посвідченого Другою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою на 1/2 частину будинку; ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.1988 року, реєстр № 1/3908, посвідченого Другою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою на 1/2 частину будинку (ар.с.36).
Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до вимог ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно з роз`ясненнями постанови пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовану квартиру.
Крім того, в абз.4 п. 7 та п. 8 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», Пленум Верховного суду України роз`яснив, що при поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 355, ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.
Частиною 3 ст. 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Згідно зі ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.
Згідно з вимогами ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, одночасно переходить право приватної власності, право користування земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника такого об`єкта нерухомого майна, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.
Згідно до ч. 1 ст. 107 ЗК України, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, а ч. 2 цієї статті передбачено, у разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.
Згідно до ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдасться найменш незручностей.
З приводу користування будником та земельною ділянкою у позивача з відповідачами непорозумінь ніколи не виникало, вважаю, що земельна ділянка має бути залишена в їх користуванні у тих розмірах, якими фактично користуються, тобто, згідно порядку який склався вже багато років.
З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ житлового будинку в натурі, виділ в самостійний об`єкт нерухомого майна, визнання права власності, підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 12, 13, 81, 128, 258, 259, 263-265, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ частки із спільного майна, визнання права власності на житлову будівлю як окремий об`єкт нерухомості, задовольнити в повному обсязі.
Земельну ділянку залишити в користуванні згідно з тим порядком фактичного користування, який вже склався багато років.
Витрати, пов`язані з розглядом справи у вигляді судового збору у розмірі 908 гривень 00 копійок, покласти на позивача за його згодою.
Заочне рішення може бути переглянуто Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя І.М. Юрченко