П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/23536/19

Провадження № 22-ц/4815/201/21

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Бучко Т.М.

Рішення суду першої інстанції проголошено

(вступна і резолютивна частини):

за відсутності учасників справи 16.10.2020

в м. Рівне Рівненської області

Повний текст рішення складено: 26.10.2020.

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач1: ОСОБА_1 ;

позивач2: ОСОБА_2 ;

відповідач1: Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області;

відповідач2: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Коломис Ольга В`ячеславівна;

відповідач3: ОСОБА_3 ;

відповідач4: Державне підприємство "Сетам";

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_4 ;

представники учасників справи:

позивачів адвокат Бойчук Костянтин Мефодійович;

відповідача1 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ;

відповідача3 адвокат Мушкеєв Валентин Валентинович;

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - адвокат Куцоконь Юрій Петрович;

за участі: представників учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області, приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Коломис Ольги В`ячеславівни, ОСОБА_3 , Державного підприємства "Сетам", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_4 ; про визнання незаконним рішення про реалізацію арештованого майна на електронних торгах та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року в суд звернулися ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з позовом до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області (далі Рівненський МВ ДВС), приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Коломис О.В., ОСОБА_3 , Державного підприємства "Сетам" (далі ДП "Сетам"), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_4 ; про визнання незаконним рішення про реалізацію арештованого майна на електронних торгах та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Мотивуючи вимоги, вказувалося про те, що 24 квітня 2007 року, між ТОВ "Український промисловий банк" і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір СМБ, за умовами якого банк надав позичальнику відкличну відновлювальну кредитну лінію у розмірі 90 000 євро з розрахунку 12,5% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 24 квітня 2007 року по 23 квітня 2017 року. На забезпечення повернення кредиту укладено іпотечний договір №4/Zсмбіп-07 від 24.04.2007, предметом іпотеки де виступило приміщення кафе на 12 місць (2 поверх) в АДРЕСА_1 , загальною площею 64,1 м2.

Рішенням Рівненського міського суду від 11 листопада 2010 року стягнуто солідарно з позивачів на користь ПАТ "Дельта Банк" 925 657, 60 гривень заборгованості за кредитом, 1 700 гривень державного мита та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішенням Рівненського міського суду від 05 грудня 2012 року стягнуто солідарно з позивачів на користь ПАТ "Дельта Банк" 16 909, 11 євро заборгованості за відсотками, що еквівалентно 172 119, 28 гривень, 33 671, 53 гривні комісії та 2 058 гривень судового збору.

Під час примусового виконання судового рішення 16 листопада 2017 року ст. державним виконавцем Рівненського МВ ДВС описано і накладено арешт на приміщення кафе по АДРЕСА_1 , що належить позивачу1, та перебуває під іпотекою, про що винесено відповідну постанову. Ухвалою Рівненського міського суду від 06 вересня 2018 року замінено стягувача з ПАТ "Дельта Банк" на ОСОБА_4 , а в подальшому, 05 листопада 2018 року, на цій підставі постановою державного виконавця також замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №2-7514/10.

01 жовтня 2018 року замінено стягувача з ПАТ "Дельта Банк" на ОСОБА_4 і у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №1715/4909/12, про що Рівненським міським судом постановлено відповідну ухвалу.

13 серпня 2018 року державним реєстратором Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради внесено відомості про власника приміщення кафе по АДРЕСА_1 як ОСОБА_4 на підставі іпотечного договору від 24 квітня 2007 року та договору відступлення права вимоги за іпотечним договором від 23 травня 2018 року.

15 жовтня 2019 року на організованих ДП "Сетам" електронних торгах ОСОБА_3 придбав Ѕ частки двохкімнатної квартири АДРЕСА_2 згідно з протоколом №437404 за стартовою ціною 217 494 гривні. Продавцем цієї частки зазначений Рівненський МВ ДВС. Про цю обставину позивачам стало відомо 26 листопада 2019 року. ОСОБА_1 вважає незаконними дії відповідача1 про передачу Ѕ частки квартири АДРЕСА_2 , що належить йому на праві власності, для продажу на електронних торгах.

Рішенням Рівненського міського суду від 06 лютого 2020 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову до державного реєстратора Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради та ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради; про визнання неправомірним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування приміщення кафе.

Між тим, постановою Рівненського апеляційного суду від 25 червня 2020 року зазначене рішення місцевого суду скасовано, а позов задоволено частково. Визнано неправомірним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 42518036, прийняте 13 серпня 2018 року державним реєстратором Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради, яким зареєстроване право власності на кафе по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 .

Позивачі посилалися на те, що продаж з прилюдних торгів Ѕ частки квартири АДРЕСА_2 є передчасним, адже у власності ОСОБА_1 є також інше майно нежиле приміщення, на яке можна було б звернути стягнення. Крім того, при зверненні стягнення на квартиру попередньо не визначалася частка майна співвласника, в натурі вона також не виділялася (ч. 1 ст. 356 ЦК України), а також не було запропоновано права переважної купівлі майна.

Вважали, що ОСОБА_3 проживає у Республіці Польща, а частку у квартирі він придбав на прохання ОСОБА_4 з метою відволікти увагу від правовідносин з приводу приміщення кафе. Квартира є його єдиним житлом, де позивач1 постійно мешкає. Державний виконавець не повідомляв про можливе порушення прав іпотекодавця, а його згода щодо передачі майна на користь стягувача не запитувалася.

Тому просили поновити строк на оскарження проведених електронних торгів від 15 жовтня 2019 року, організованих ДП "Сетам", з приводу продажу Ѕ частки квартири АДРЕСА_2 ; визнати незаконним заявку та протокол №437404 проведення електронних торгів від 15 жовтня 2019 року; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49719942, прийняте 18 листопада 2019 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Коломис О.В.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 жовтня 2020 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову до Рівненського МВ ДВС, приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Коломис О.В., ОСОБА_3 , ДП "Сетам", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_4 ; про визнання незаконним рішення про реалізацію арештованого майна на електронних торгах та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У поданій апеляційній скарзі позивачі покликаються на незаконність та необґрунтованість рішення суду, які полягали у порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося про свою незгоду із оскаржуваним рішенням, оскільки судом при вирішенні спірних відносин не було додержано вимог ст.ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", ч.ч. 5, 6 ст. 3 Закону України "Про іпотеку", ч. 2 ст. 416 ЦПК України, ст. 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року, ст.ст. 3, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також постанови Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі №489/4430/15-ц.

Так, заявники звертають увагу на те, що первісний кредитор ТОВ "Український промисловий банк" уклав з ОСОБА_1 кредитний договір та надав під заставу приміщення кафе на суму 90 000 євро, що становить зазвичай близько 70 відсотків вартості іпотечного майна. Тому вважали, що вартість іпотечного майна значно перевищує розмір заборгованості за кредитним договором відповідно до рішень Рівненського міського суду від 11 листопада 2010 року і від 05 грудня 2012 року.

Посилаються на те, що в судовому засіданні державний виконавець пояснила, що вартість виявленого рухомого і нерухомого майна, титульним власником якого є позивач1, є незначною і вона не покриє всієї заборгованості ОСОБА_1 . При цьому заявники вказували, що на той час третина заборгованості за зведеним виконавчим провадженням №53573374 погашена боржником добровільно, не враховуючи сум від реалізації Ѕ частки квартири АДРЕСА_2 та стягнення заробітку.

Співвласником цієї квартири є ОСОБА_2 , 1930 р.н., інвалід війни 1 групи, вона постійно там мешкає і їй постійно надається за цією адресою медична допомога. При цьому новий співвласник надав доручення на вселення громадянам сумнівної зовнішності, сам цим майном не користується, оскільки у власності має інше майно, а сам проживає в Республіці Польща.

Крім того, зазначали, що в постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №462/518/18 зроблено правовий висновок, що реалізація майна подружжя на публічних торгах без згоди одного з подружжя порушує право останнього на вільне користування і розпоряджання ним.

Виходячи з наведеного, просили скасувати рішення суду першої інстанції, прийнявши нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2

Рівненським МВ ДВС, не погоджуючись із доводами апеляційної скарги, у своєму відзиві стверджувалося, що зазначені в позові та апеляційній скарзі обставини не відповідають дійсності, оскільки матеріали виконавчих проваджень містять інформацію, яка спростовує доводи позивача. Вважає, що позивачами не було надано допустимих і належних доказів про те, що при проведенні електронних торгів відбулося порушення Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2831/5, а також, що ці порушення вплинули на результати торгів,і права ОСОБА_1 і ОСОБА_2 порушені.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП "Сетам" просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, позаяк доказів про порушення Порядку реалізації арештованого майна, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2831/5, відповідачем4 представлено не було, а його дії узгоджуються з правовими висновками, що викладені у постановах Верховного суду України від 29 червня 2016 року у справі №6-547цс16 і Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №911/494/17.

У поданому відзиві представник ОСОБА_4 адвокат Куцоконь Ю.П., вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому покликався на те, що доводи позивачі зводяться до визнання незаконними дій державного виконавця при примусовому виконанні рішення суду та допущених ним порушень при проведенні виконавчих дій. Однак дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бути підставою для оскарження прилюдних торгів. Тобто вони підлягають оскарженню у порядку, передбаченому ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" та розділом VІІ Цивільного процесуального кодексу України.

Вважає, що позивачами не було надано жодних доказів, які свідчили би про порушення Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2831/5, при проведенні електронних торгів, а також, що протокол №437404 від 15.10.2019 є незаконним.

Оскільки не заявлено вимоги про визнання недійсними торгів як правочину, то й позовна заява про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень до задоволення не підлягає, адже реєстрація речового права є лише підтвердженням факту виникнення права власності.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявників, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно виходив із того, що обраний позивачами спосіб захисту свого права у виді визнання незаконними заявки та протоколу проведення електронних торгів суперечить і не підтверджує змісту порушеного права та не забезпечить поновлення порушеного права (за умови такого). Доказів проведення електронних торгів з реалізації нерухомого майна з порушенням встановленого законом порядку їх проведення, а також про обставини порушення прав позивачів під час проведення цих торгів, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 надано не було. Тобто підстави для визнання незаконними заявки та протоколу проведення електронних торгів відсутні.

Окрім того, оскільки позивачами не заявлено вимоги про визнання недійсними торгів як правочину, тому вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень задоволенню не підлягає. При цьому бралося до уваги, що державна реєстрація речового права на нерухоме майно є лише підтвердженням факту виникнення права власності на підставі такого правочину.

Як з`ясовано судом, і ці обставини видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 11 серпня 2016 року належить на праві спільної часткової власності Ѕ частка квартири АДРЕСА_2 . Решта цієї квартири є власністю ОСОБА_2 .

На примусовому виконанні Рівненського МВ ДВС знаходиться виконавче провадження №36377972 з виконання виконавчого листа №1715/4909/12 від 09 січня 2013 року, що виданий Рівненським міським судом, про стягнення із ОСОБА_1 і ОСОБА_7 на користь ПАТ "Дельта Банк" 16 909, 11 євро, що еквівалентно 171 119, 28 гривень, заборгованості за відсотками по кредитному договору №4 СМБ від 24.04.2007 та 2 058 гривень судових витрат.

Також у цьому ж відділі ДВС перебуває на виконанні виконавче провадження №53047990 з виконання виконавчого листа №2-7214/10, виданого 23 січня 2012 ркоу Рівненським міським судом, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_7 на користь ПАТ "Дельта Банк" 925 657, 60 гривень заборгованості за кредитним договором №4 СМБ від 24.04.2007, 1 700 гривень державного мита і 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду.

В подальшому, 14 березня 2017 року, ст. державним виконавцем Рівненського МВ ДВС винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів у сумі 1 020 303, 30 гривень.

05 листопада 2018 року державним виконавцем замінено стягувача із ПАТ "Дельта Банк" на ОСОБА_4 на підставі ухвали Рівненського міського суду від 06 вересня 2018 року, про що винесено відповідну постанову.

30 січня 2019 року до Рівненського МВ ДВС звернувся стягувач з вимогою звернути стягнення на належну на праві власності боржнику Ѕ частки двокімнатної квартири АДРЕСА_2 . На виконання цієї заяви 04 лютого 2019 року державним виконавцем описано і накладено арешт на дане майно.

Згодом, 24 липня 2019 року, позивачу1 направлено повідомлення про проведення експертної оцінки майна боржника Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 з роз`ясненням права оскарження в судовому порядку.

16 вересня 2019 року Рівненським МВ ДВС направлено ДП "Сетам" заявку на реалізацію арештованого майна, тобто частини зазначеної квартири.

15 жовтня 2019 року ДП "Сетам" в період з 09 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв. проведено електронні торги з реалізації лоту №375996, а саме Ѕ частки двокімнатної квартири АДРЕСА_2 загальною площею 48 м2.

За змістом складеного протоколу №437404 електронні торги з реалізації лоту №375996 відбулися 15.10.2019; переможцем торгів визнано ОСОБА_3 з ціновою пропозицією у розмірі 217 494 гривень, що своєчасно оплатив грошові кошти в рахунок купівлі лота.

В подальшому, 18 листопада 2019 року, приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Коломис О.В. здійснила державну реєстрацію права власності на спірне майно і видала ОСОБА_3 свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № НОМЕР_1 .

Вважаючи, що їхнє законне право власності на квартиру АДРЕСА_2 порушене відповідачами, у грудні 2019 року в суд звернулися ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з позовом до Рівненського МВ ДВС, приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Коломис О.В., ОСОБА_3 , ДП "Сетам", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_4 ; про визнання незаконною заявки та протоколу №437404 проведення електронних торгів від 15.10.2019 і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49719942, що прийняте 18.11.2019 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Коломис О.В.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні справи до застосування не підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягали позивачі, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в задоволенні позову.

Не можна погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 надав ТОВ "Український промисловий банк" під заставу приміщення кафе на суму 90 000 євро, що складало зазвичай близько 70 відсотків вартості іпотечного майна. Тобто заявники вважали, що вартість предмета іпотеки значно перевищує розмір заборгованості за кредитним договором відповідно до рішень Рівненського міського суду від 11 листопада 2010 року і від 05 грудня 2012 року, чим порушено їхнє право власності. Між тим, колегія суддів вважає, що ці аргументи ОСОБА_1 і ОСОБА_2 засновані на припущеннях, оскільки ними вживається прислівник "зазвичай", який вказує про його значення як "здебільше", "переважно", тобто без встановлення фактичної достовірності і без обґрунтування відповідними доказами. При цьому не ґрунтуються на фактах і твердження про те, що вартість предмета іпотеки перевищує заборгованість, визначену судовими рішеннями.

Щодо аргументів заявників про те, що третина заборгованості за зведеним виконавчим провадженням №53573374 погашена боржником добровільно, без урахування сум від реалізації Ѕ частки квартири АДРЕСА_2 та стягнення заробітку, то вони не впливають на результати вирішення справи судом.

Хибними є покликання авторів апеляційної скарги на правову позицію, що висловлена у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №462/518/18, де зазначено, що реалізація майна подружжя на публічних торгах без згоди одного з подружжя порушує право останнього на вільне користування і розпоряджання ним. Так, ці доводи є необґрунтованими і жодним чином не свідчать про порушення права спільної сумісної власності подружжя, адже позивачами оспорювалися заявка та протокол проведення електронних торгів Ѕ частки квартири АДРЕСА_2 . Ця частка є одноособовою власністю ОСОБА_1 .

З приводу тверджень ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про незастосування норм матеріального права, які підлягали застосуванню, то вони спростовуються правильністю висновків суду попередньої інстанції.

Колегія суддів не погоджується і з аргументами заявників про порушення судом норм процесуального права.

Так, згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Проте будь-яких доказів про існування таких процесуально-правових дефектів позивачами надано не було, матеріали справи не містять, а судом не було здобуто.

Не встановлено апеляційним судом підстав для застосування норми ч. 3 ст. 376 ЦПК України, де наведено повний і вичерпний перелік обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення.

Решта доводів апеляційної скарги також визнаються необґрунтованими та з огляду на це колегією суддів відхиляються.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

У справі "Рябих проти Росії" (заява №52854/99, рішення від 24 липня 2003 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 § І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення мають використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 жовтня 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 02.03.2021

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків