Провадження №2/760/1725/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді: Оксюти Т.Г.

при секретарі: Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Київський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», третя особа директор ДП «Київський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» ОСОБА_2 про скасування наказу та поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до відповідача та просив визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 21.08.2020 року №629-К/О «Про звільнення ОСОБА_1 » з посади начальника відділу інноваційно-інституаційних перетворень ДП «Київський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та поновити його на роботі з 27.08.2020 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він перебував у трудових відносинах з Дочірнім підприємством «Київський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» з 05.08.2019 року та працював на посаді начальника відділу інноваційно-інституаційних перетворень.

27.04.2020 року позивача повідомлено про ліквідацію з 18.03.2020 року посади позивача та попереджено про звільнення по закінченню двомісячного терміну з дня отримання цього попередження за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

26.08.2020 року позивача було звільнено з посади начальника відділу інноваційно-інституаційних перетворень ДП «Київський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» у зв`язку зі скороченням чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки відповідач не погоджував із засновником а ні структуру, а ні штатний розпис.

Крім того, в порушення вимог трудового законодавства, у попередженні про звільнення позивача немає чіткої дати його звільнення, а зазначено лише, що позивач підлягає звільненню по закінченню двомісячного терміну з дня отримання цього попередження.

Оскільки попередження про своє звільнення позивач отримав 27.04.2020 року, то двомісячний строк для його звільнення відповідачем збіг 28.06.2020 року.

Однак, відповідачем не видавався наказ про звільнення позивача 28.06.2020 року.

Таким чином, попередження про звільнення позивача від 27.04.2020 року втратило свою чинність 28.06.2020 року, у той час як іншого попередження про звільнення позивача відповідач не складав та позивачу під розписку не надавав.

Разом з тим, позивачу не було запропоновано відповідачем жодної іншої посади, хоча він має переважне право на залишення на роботі у зв`язку з тим, що є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ої категорії.

У порушення вимог ст. 43, 43-1 КЗпП України відповідач з письмовим поданням про надання згоди на розірвання з позивачем трудового договору до первинної профспілкової організації, членом якої є позивач, не звертався. Так само в порушення вимог ст. 116 КЗпП України про нараховані суми, належні позивачу до виплати при звільненні відповідач письмово не повідомив та в день звільнення видав позивачу трудову книжку, яка була неналежно оформлена.

На підставі викладеного просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 01.10.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

29.10.2020 року від директора ДП «Київський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що 18.03.2020 року було введено в дію нову редакцію штатного розпису відповідно до якої кількість працюючих осіб було скорочено з 44 до 35, а відділ інноваційно-інституаційних перетворень скорочено.

Працівникам, що підлягали скороченню, у тому числі позивачу 27.04.2020 року було надано на ознайомлення (під особистий підпис) попередження про звільнення по закінченню двомісячного терміну, тобто 27 червня 2020 року.

На підставі заяви позивача наказом № 920-В/О від 23 червня 2020 року останньому надано оплачувану відпустку тривалістю 16 календарні дні з 26 червня 2020 року по 12 липня 2020 року.

В подальшому, на підставі заяви позивача наказом від 10 липня 2020 року № 135-В/О позивачу надано щорічну оплачувану відпустку тривалістю 24 календарні дні з 13 липня 2020 року по 05 серпня 2020 року.

На підставі заяви та листка непрацездатності наказом №232-ВЮ від 17 серпня 2020 року позивачу було продовжено період щорічної оплачуваної відпустки наданої відповідно до наказу від 10 липня 2020 року № 135-В/О на 10 календарних днів (з 16 серпня 2002 року по 26 серпня 2020 року) за рахунок тимчасової непрацездатності у період перебування у відпустці.

Таким чином, відповідач не міг звільнити позивача у строки визначені попередженням про звільнення та не мав законних підстав звільнення ОСОБА_1 у період перебування у відпустці.

Отже, позивача було скорочено (звільнено) у перший робочий день після виходу його з відпустки, а тому відповідачем дотримано вимог трудового законодавства.

Відділ інноваційно-інституаційних перетворень скорочено у повному обсязі, а загальна кількість працівників згідно штатного розпису було скорочено з 44 до 35, тобто, вакантних місць які б відповідали спеціалізації позивача або працівників нижчої кваліфікації за відповідним напрямком роботи - відсутні. Від інших запропонованих вакансій позивач відмовився усно.

Щодо погодження звільнення позивача у Профспілкової організації дочірнього підприємства «Київський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» зазначив, що відповідач не зобов`язаний був отримувати погодження щодо змін у штатному розкладі, скорочення посад, тощо з причин не легалізації Профспілкової організації дочірнього підприємства «Київський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» як того вимагає законодавство України що стосується діяльності профспілок. Не легалізована профспілка не вважається створеною.

Виходячи із вищеописаного відповідач вважає що ОСОБА_1 скорочено із займаної посади з дотриманням усіх вимог діючого законодавства України.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволені позову виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в т.ч. ліквідації, реорганізації,банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Судом встановлено, що на підставі наказу №42-К/О від 05.08.2019 року позивача ОСОБА_1 було прийнято на посаду Начальника відділу інноваційно-інституаційних перетворень з випробувальним терміном 1 місяць

Відповідно до положень статуту Дочірнього підприємства «Київський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» контролером, у тому числі щодо штатної структури відповідача, є його засновник АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (п.п.10 п.7.1 р.7 Статуту).

23 серпня 2019 року компанією засновником відповідача було затверджено штатний розпис відповідача, який вступив у дію з 01.09.2019 року.

08 листопада 2019 року засновником було погоджено новий штатний розпис кількість працюючих на підприємстві відповідно до якого збільшилась з 37 до 44 осіб.

В подальшому, 18.03.2020 року було введено в дію наступну редакцію штатного розпису відповідно до якого кількість працюючих осіб було скорочено з 44 до 35, а відділ інноваційно-інституаційних перетворень скорочено.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

За таких обставин, відповідачем було виведено поза штат всіх працівників, що підлягали скороченню, із збереженням за ними встановленого посадового окладу згідно штатного розкладу.

Позивачу 27.04.2020 року було надано на ознайомлення (під особистий підпис) попередження про звільнення по закінченню двомісячного терміну, тобто 27 червня 2020 року.

26.08.2020 року позивача було звільнено з посади начальника відділу інноваційно-інституаційних перетворень ДП «Київський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» у зв`язку зі скороченням чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується наказом про звільнення №629-К/О від 21.08.2020 року.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки відповідач не погоджував із засновником а ні структуру, а ні штатний розпис, у порушення вимог ст. 43, 43-1 КЗпП України відповідач з письмовим поданням про надання згоди на розірвання з позивачем трудового договору до первинної профспілкової організації, членом якої є позивач, не звертався, на що слід зазначити наступне.

Відповідно до відомостей із ЄДРПОУ запис про реєстрацію Профспілкової організації дочірнього підприємства «Київський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» Всеукраїнської незалежної профспілки «Трудящі» було внесено 28.01.2020 року.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» Профспілки, їх об`єднання легалізуються шляхом повідомлення на відповідність заявленому статусу.

Легалізація всеукраїнських профспілок та їх об`єднань, інших профспілок та їх об`єднань здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації (легалізації) об`єднань громадян, інших громадських формувань.

Для легалізації профспілок, об`єднань профспілок їх засновники або керівники виборних органів подають заяви. До заяви додаються статут (положення), протокол з`їзду, конференції, установчих або загальних зборів членів профспілки з рішенням про його затвердження, відомості про виборні органи, наявність організацій профспілки у відповідних адміністративно-територіальних одиницях, про засновників об`єднань.

Профспілка підприємства, установи, організації, яка діє на підставі власного статуту, легалізується у порядку, визначеному ст.16 цього ж закону.

Профспілка, об`єднання профспілок набувають права юридичної особи з моменту затвердження статуту (положення). Статусу юридичної особи набувають також організації профспілки, які діють на підставі її статуту.

Профспілка, її організації, об`єднання профспілок здійснюють свої повноваження, набувають цивільних прав і беруть на себе цивільні обов`язки через свої виборні органи, які діють у межах прав, наданих їм за законом та статутом (положенням).

Ст. 15 КЗпП України визначено колективні договори підлягають повідомній реєстрації місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Порядок реєстрації колективних договорів визначається Кабінетом Міністрів України.

Встановлено, що з дати реєстрації Профспілкової організації дочірнього підприємства «Київський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» Всеукраїнської незалежної профспілки «Трудящі» не було укладено та зареєстровано колективний договір між профспілкою та адміністрацією підприємства.

Крім того, ч.7 тієї ж статті закону визначено, що «Статус організацій всеукраїнської профспілки чи профспілки іншого статусу визначається статутом цієї профспілки. Про належність до певної профспілки організації, які діють на підставі статуту цієї профспілки, надсилають легалізуючому органу за місцем свого знаходження повідомлення із посиланням на свідоцтво про легалізацію профспілки, на підставі якого вони включаються до реєстру об`єднань громадян. Первинні профспілкові організації також письмово повідомляють про це роботодавця.

Повідомлень роботодавцю про створення, реєстрацію, загальну кількість та склад профспілки, копії статуту, протоколу, тощо, не надходило.

Профспілка підприємства набуває права юридичної особи з моменту затвердження та реєстрації колективного договору, а роботодавець вважається належно повідомлений про створення органу профспілки з моменту доведення до нього такого факту та надання відповідних копій документів.

Отже, професійна спілка як юридична особа є суб`єктом цивільного права але відповідно до Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» прав юридичної особи професійна спілка набуває з моменту затвердження статуту (колдоговору у випадку профспілки підприємства) що дає привід стверджувати, що цивільної правоздатності вона набуває саме з цього моменту, а не з моменту державної реєстрації профспілки як юридичної особи, як це передбачено у ЦК України.

Ст. 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» передбачено, що що легалізуючий орган не може відмовити в легалізації профспілки, об`єднання профспілок. У разі невідповідності поданих документів профспілки, об`єднання профспілок зазначеному статусу легалізуючий орган пропонує профспілці, об`єднанню профспілок надати додаткову документацію, необхідну для підтвердження статусу.

Тобто, якщо легалізуючий орган не може відмовити в реєстрації професійній спілці, це означає, що у будь-якому випадку її зареєструють як юридичну особу. Тому, момент реєстрації у цьому випадку не є тим юридичним фактом, що вказує на момент набуття цивільної дієздатності професійною спілкою. Таким юридичним фактом відповідно до Закону слід вважати момент прийняття статуту, з яким законодавець пов`язує набуття прав юридичної особи профспілкою.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідач не зобов`язаний був отримувати погодження щодо змін у штатному розкладі, скорочення посад, тощо з причин не легалізації Профспілкової організації дочірнього підприємства «Київський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», оскільки не легалізована профспілка не вважається створеною.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Встановлено, що відповідачем було виведено поза штат всіх працівників, що підлягали скороченню, із збереженням за ними встановленого посадового окладу згідно штатного розкладу.

Керуючись вимогами КЗпП України працівникам, що підлягали скороченню, у тому числі позивачу ОСОБА_1 27.04.2020 року було надано на ознайомлення (під особистий підпис) попередження про звільнення по закінченню двомісячного терміну, тобто 27 червня 2020 року.

На думку позивача, двомісячний строк вказаного попередження закінчився 28.06.2020 року, однак наказ про його звільнення 28.06.2020 року виданий не був. Вважає, що вказане попередження втратило свою дію, у зв`язку з чим він не підлягав звільненню.

Однак, суд не погоджується з такими твердженнями позивача з огляду на наступне.

Встановлено, що на підставі заяви позивача наказом № 920-В/О від 23 червня 2020 року ОСОБА_1 надано оплачувану відпустку відповідно до ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали у наслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 4 Закону України «Про відпустки» тривалістю 16 календарні дні з 26 червня 2020 року по 12 липня 2020 року.

В подальшому, на підставі заяви позивача наказом від 10 липня 2020 року № 135-В/О позивачу надано щорічну оплачувану відпустку тривалістю 24 календарні дні з 13 липня 2020 року по 05 серпня 2020 року.

На підставі заяви та листка непрацездатності наказом №232-В/О від 17 серпня 2020 року позивачу було продовжено період щорічної оплачуваної відпустки наданої відповідно до наказу від 10 липня 2020 року № 135-В/О на 10 календарних днів (з 16 серпня 2002 року по 26 серпня 2020 року) за рахунок тимчасової непрацездатності у період перебування у відпустці.

Відповідно до абз.3 п.11 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

З урахуванням викладеного, відповідач не міг звільнити позивача у строки визначені попередженням про звільнення та не мав законних підстав звільнення ОСОБА_1 у період перебування у відпустці.

Отже, позивача було скорочено (звільнено) у перший робочий день після виходу його з відпустки на підставі п.1 ст.40, ст.44 КЗпП України із виплатами передбаченими законодавством України (наказ від 21 серпня 2020 року №629-К/О).

Таким чином, вимоги КЗпП України щодо строків та процедури скорочення позивача ОСОБА_1 відповідачем дотримано у повному обсязі, у зв`язку з чим твердження позивача є необґрунтованими.

Щодо переважного права на залишення позивача на роботі під час звільнення за скороченням, слід зазначити наступне.

Як визначено у ст. 42 КЗпП України переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

При оптимізації (скороченні) чисельності штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; учасникам бойових дій. постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації працівників перевага в залишенні на роботі надається працівникам визначеним ст. 42 КЗпП України, а також іншими законодавчими актами у тому числі особам постраждалим у наслідок ліквідації катастрофи на ЧАЄС.

З матеріалів справи встановлено, що позивача скорочено не окремо як працівника, а весь відділ який він очолював, а отже застосування конкурентного переважного права стосовно ОСОБА_1 у даному випадку неможливе.

Скорочення позивача не пов`язано із перевагою іншого працівника відповідача з аналогічною або нижчою кваліфікацією та/або продуктивністю праці. У даному випадку відбулось скорочення штату та ліквідація структурних нерентабельних підрозділів.

Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Вимога позивача щодо залишення його на роботі, як працівника, що за законом має перевагу на залишення на роботі, за рахунок робітників-спеціалістів іншого напрямку діяльності не ґрунтується на вимогах закону.

Як встановлено вище, відділ інноваційно-інституаційних перетворень скорочено у повному обсязі, а загальна кількість працівників згідно штатного розпису було скорочено з 44 до 35, тобто, вакантні місця які б відповідали спеціалізації позивача або працівників нижчої кваліфікації за відповідним напрямком роботи - відсутні.

Як зазначив, представник відповідача, від інших запропонованих вакансій позивач відмовився усно.

Вказаного позивачем не спростовано.

Таким чином, звільнення позивача здійснювалось з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Твердження позивача стосовно того, що в порушення вимог ст. 116 КЗпП України про нараховані суми, належні позивачу до виплати при звільненні відповідач письмово не повідомив та в день звільнення видав позивачу трудову книжку, яка була неналежно оформлена, суд не приймає до уваги, оскільки це не є підставою для поновлення позивача на роботі.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про поновлення його на роботі, є такими, що не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 40, 42, 49-2 КЗпП України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 268, 273, 274, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Київський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», третя особа директор ДП «Київський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» ОСОБА_2 про скасування наказу та поновлення на роботі відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя