УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 727/5706/20

провадження № 61-19303ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Чернівецька обласна рада,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - конкурсна комісія з проведення конкурсу на зайняття посади генерального директора обласного комунального некомерційного підприємства «Буковинський клінічний онкологічний центр»,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_2 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 2 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - конкурсна комісія з проведення конкурсу на зайняття посади генерального директора обласного комунального некомерційного підприємства «Буковинський клінічний онкологічний центр», про зобов`язання призначити на посаду та укладення контракту,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Чернівецької обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - конкурсна комісія з проведення конкурсу на зайняття посади генерального директора обласного комунального некомерційного підприємства «Буковинський клінічний онкологічний центр», про зобов`язання призначити на посаду та укладення контракту.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 6 серпня 2020 року позов задоволено.

Зобов`язано голову Чернівецької обласної ради або виконуючого обов`язки голови Чернівецької обласної ради призначити ОСОБА_1 на посаду генерального директора обласного комунального некомерційного підприємства «Буковинський клінічний онкологічний центр» як такого, що обраний переможцем конкурсу, та укласти з ОСОБА_1 контракт строком на п`ять років.

ОСОБА_2 , який не брав участі у справі, проте вважає, що суд вирішив питання про його права, оскаржив до суду апеляційної інстанції рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 6 серпня 2020 року.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 6 серпня 2020 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 22 вересня 2021 року касаційні скарги ОСОБА_1 та Чернівецької обласної ради задоволено частково, постанову Чернівецького апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 2 листопада 2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 6 серпня 2020 року закрито.

Не погоджуючись із постановою Чернівецького апеляційного суду від 2 листопада 2021 року, ОСОБА_2 26 листопада 2021 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене судове рішення і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Підставою касаційного оскарження постанови Чернівецького апеляційного суду від 2 листопада 2021 року заявник вказує порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зазначаючи, що правові підстави для закриття апеляційного провадження відсутні.

Вказує, що контракт укладений ним та Чернівецькою обласною радою, Департаментом охорони здоров`я Чернівецької обласної державної адміністрації про призначення на посаду головного лікаря комунального установи «Чернівецький обласний клінічний онкологічний диспансер» від 9 жовтня 2017 року є чинним. Посада головного лікаря комунальної установи «Чернівецький обласний клінічний онкологічний диспансер» є тотожною посаді генерального директора, тому він має право на продовження трудових відносин з новоствореним обласним комунальним некомерційним підприємством «Буковинський клінічний онкологічний центр».

Вважає, що суд першої інстанції вирішив питання про його права та інтереси, пов`язані із продовженням трудових відносин головного лікаря з новоствореним обласним комунальним некомерційним підприємством «Буковинський клінічний онкологічний центр».

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції вбачається, що скарга заявника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Приймаючи постанову, Чернівецький апеляційний суд виходив із того, що оскаржуваним рішенням суд першої інстанції не вирішив питання про права та обов`язкиОСОБА_2 , тому апеляційне провадження підлягає закриттю.

Судом апеляційної інстанції за матеріалами справи установлено, що порядок формування конкурсної комісії, її діяльності та проведення конкурсного відбору в закладах охорони здоров`я усіх рівнів регламентовано постановою Кабінету Міністрів України № 1094 від 27 грудня 2017 року «Про затвердження Порядку проведення конкурсу на зайняття посади керівника державного, комунального закладу охорони здоров`я», якою затверджено Порядок проведення конкурсу на зайняття посади керівника державного, комунального закладу охорони здоров`я (далі - Порядок № 1094).

Пунктами 4 та 5 Порядку № 1094 передбачено, що підставою для проведення конкурсу є рішення органу управління, яке приймається протягом трьох робочих днів з моменту виникнення вакантної посади. Конкурс складається з таких етапів: прийняття рішення про проведення конкурсу; формування конкурсної комісії (у разі необхідності оновлення її складу); підготовка до проведення конкурсу (оприлюднення оголошення про проведення конкурсу, прийняття документів від осіб, які бажають взяти участь у конкурсі, перевірка поданих документів на відповідність установленим вимогам); проведення конкурсу (заслуховування конкурсної пропозиції та проведення співбесіди з кандидатами (претендентами), визначення переможця конкурсу); оприлюднення результатів конкурсу.

Згідно з пунктом 27 Порядку № 1094 комісія не пізніше ніж протягом трьох днів після формування її складу оприлюднює на офіційному веб-сайті органу управління оголошення про проведення конкурсу.

17 березня 2020 року видано розпорядження голови Чернівецької обласної ради № 200 «Про оголошення конкурсу та початок формування конкурсної комісії на заміщення вакантної посади керівника (генерального директора) обласного комунального некомерційного підприємства «Буковинський клінічний онкологічний центр».

1 квітня 2020 року видано розпорядження голови Чернівецької обласної ради № 212 «Про утворення конкурсної комісії на заміщення вакантної посади генерального директора обласного комунального некомерційного підприємства «Буковинський клінічний онкологічний центр».

6 квітня 2020 року конкурсною комісією з проведення конкурсу на заміщення посади керівника (генерального директора) обласного комунального некомерційного підприємства «Буковинський клінічний онкологічний центр» прийнято рішення, оформлене протоколом № 1, відповідно до якого оприлюднено текст оголошення про проведення конкурсу з вимогами до кандидатів.

Згідно з рішенням конкурсної комісії з проведення конкурсу на заміщення посади керівника (генерального директора) обласного комунального некомерційного підприємства «Буковинський клінічний онкологічний центр» від 24 квітня 2020 року, оформленого протоколом № 2, членами конкурсної комісії розглянено заяву та документи претендента ОСОБА_1 на участь у конкурсі на зайняття посади керівника (генерального директора) обласного комунального некомерційного підприємства «Буковинський клінічний онкологічний центр» у відповідності до вимог статті 28 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення конкурсу на зайняття посади керівника державного, комунального закладу охорони здоров`я». Комісією прийнято рішення про допуск ОСОБА_1 до участі у конкурсі на зайняття посади керівника (генерального директора) обласного комунального некомерційного підприємства «Буковинський клінічний онкологічний центр».

Відповідно до пункту 34 Порядку № 1094 конкурсна комісія заслуховує на засіданні конкурсну пропозицію учасника конкурсу, проводить з ним співбесіду та враховує відповідність учасника конкурсу та його конкурсної пропозиції встановленим вимогам.

Згідно з пунктом 24 Порядку № 1094 конкурсна комісія оприлюднює оголошення про проведення конкурсу; встановлює вимоги до претендентів з урахуванням установлених законодавством вимог; встановлює вимоги до конкурсних пропозицій; оприлюднює результати засідань конкурсної комісії та результати конкурсу; перевіряє документи, подані претендентами щодо відповідності установленим вимогам; приймає рішення про допуск претендентів до конкурсу або відхилення їх кандидатур; забезпечує відкритість конкурсу відповідно до вимог цього Порядку; оцінює професійний досвід, знання, якості та конкурсні пропозиції учасників конкурсу; відбирає шляхом голосування з числа учасників одну кандидатуру на посаду керівника закладу, оформлює відповідне рішення конкурсної комісії та вносить подання керівникові органу управління, який призначає такого кандидата на посаду керівника закладу; здійснює інші повноваження, передбачені цим Порядком.

Рішенням конкурсної комісії з проведення конкурсу на заміщення посади керівника (генерального директора) обласного комунального некомерційного підприємства «Буковинський клінічний онкологічний центр», оформленим протоколом № 3 від 27 квітня 2020 року, вирішено визнати переможцем конкурсу на зайняття посади керівника (генерального директора) обласного комунального некомерційного підприємства «Буковинський клінічний онкологічний центр» ОСОБА_1 та повідомити його про результати конкурсу. Рекомендовано сесії Чернівецької обласної ради призначити ОСОБА_1 на посаду генерального директора обласного комунального некомерційного підприємства «Буковинський клінічний онкологічний центр» як такого, що обраний переможцем конкурсу, і укласти з ним контракт строком на 5 років.

З 27 квітня 2020 року рішення про призначення позивача на посаду генерального директора обласного комунального некомерційного підприємства «Буковинський клінічний онкологічний центр» не прийнято, контракт строком на 5 років не укладено.

Згідно зі змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вказаним вимогам закону оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції відповідає.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦПК України).

Отже, необхідною умовою для набуття особою, яка не брала участі у справі, права апеляційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи.

Питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням змісту судового рішення.

Необхідно враховувати, що судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є особа, яка подала касаційну скаргу, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права.

У пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тлумачення наведеної норми процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Встановивши, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції обґрунтовано закрив апеляційне провадження у справі.

За таких обставин доводи заявника відхиляються касаційним судом, оскільки рішенням суду першої інстанції питання про права заявника не вирішено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, касаційна скарга ОСОБА_2 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 2 листопада 2021 року є необґрунтованою, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд виходить із того, що у даній справі сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, прийнятою із додержанням норм процесуального права й підстави для її скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 2 листопада 2021 року суд відмовляє.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 2 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - конкурсна комісія з проведення конкурсу на зайняття посади генерального директора обласного комунального некомерційного підприємства «Буковинський клінічний онкологічний центр», про зобов`язання призначити на посаду та укладення контракту.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. М. Ігнатенко

В. А. Стрільчук