Справа № 2018/6-218/11
УХВАЛА

"22" листопада 2021 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуба Г.А.

за участю секретаря - Черниш О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа Публічне акціонерне товариство «Мегабанк» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

29.06.2021 до суду надійшла заява від боржника ОСОБА_1 , в якій він просить визнати виконавчий лист виданий 20.10.20211 Київським районним судом м. Харкова по справі №2018/6-218/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором №161/2007 від 20.06.2007 в розмірі 437982,88 грн., третейський збір у розмірі 5,00 грн., та витрати на листування у розмірі 28,00 грн., а всього 438015,88 грн. - таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування підстав посилається на наступне. В жовтні 2011 року ПАТ «Мегабанк» звернулось до суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення постійно діючого суду при Асоціації «Слобожанська перспектива» від 06.06.2011 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №161/2007 від 20.06.2007 в розмірі 437982,88 грн., третейський збір у розмірі 5,00 грн., та витрати на листування у розмірі 28,00 грн., а всього 438015,88 грн., яка була задоволена ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07.10.2011. На підставі вказаного виконавчого листа державним виконавцем Центрального відділу ДВС м. Миколаєва було відкрито ВП №44629062. Проте, на момент подання заяви про відкриття ВП, банком не було вказано факт, що вказаний спір також було вирішено Жовтневим районним судом Миколаївської області від 11.10.2011, та Апеляційним судом Миколаївської області від 29.11.2011 по справі №22ц-3129/11. Так згідно рішення суду: «…для погашення заборгованості за кредитним договором №161/2007 від 20.06.2007, укладеного між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 …. звернуто стягнення на нерухоме майно відповідно до іпотечного договору від 20.06.2007… Визначено спосіб реалізації шляхом продажу ПАТ «Мегабанк» предмету іпотеки будь-якій особі покупцеві за ціною на підставі оцінки майна, встановленою суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижче за звичайні ціни на цей вид майна..». Задля виконання вказаного рішення заявником вжито всіх заходів щодо передачі банку документів необхідних для реалізації ним предмету іпотеки. З вказаних підстав, вбачається порушення вимог ст. 61 Конституції України. У зв`язку з чим, просить визнати вказаний виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, оскільки обов`язок боржника відсутній повністю у зв`язку з його припиненням рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 29.11.2011.

Від представника АТ «Мегабанк» надійшли до суду пояснення, в яких він просить відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 , посилаючись на те, що рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11.10.2011 звернуто стягнення на предмет іпотеки, переданий ОСОБА_3 за іпотечним договором в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 20.06.2007 №161/2007 між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_3 в межах суми заборгованості 453288 грн. 92 коп. На теперішній час, предмет іпотеки реалізовано, та частково погашено кредитну заборгованість, про зменшення кредитної заборгованості повідомлено ВДВС за ВП №44629062. Доводи боржника про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення суми заборгованості за кредитним договором вважається подвійною відповідальністю боржника не заслуговують увагу, оскільки стягнення заборгованості за основним зобов`язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов`язання. Також заявником пропущено строк позовної давності на подачу вказаної заяви, та на даний час заборгованість за виконавчим листом не стягнута, а тому викладені у заяві підстави не утворюють підстав, передбачених ст. 432 ЦПК України, а тому у задоволенні вказаної заяви слід відмовити.

Заявник в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву підтримав, та просив її задовольнити.

Представник АТ «Мегабанк» в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив.

Судом встановлено, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07.10.2011 по справі №6-218/11/03 заяву ПАТ «Мегабанк» про видачу виконавчого листа задоволено, та видано виконавчий лист на примусове виконання рішення постійно діючого суду при Асоціації «Слобожанська перспектива» від 06.06.2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованості за кредитним договором №161/2007 від 20.06.2007 в розмірі 437982,88 грн., третейський збір у розмірі 5,00 грн., та витрати на листування у розмірі 28,00 грн., а всього 438015,88 грн.

На підставі виданого виконавчого листа на підставі ухвали суду від 07.20.2011 було відкрито ВП №44629062 постановою старшого державного виконавця Шарвеєма М.В. ДВС Центрального ВДВС Миколаївського МУЮ від 05.09.2014.

Так, судом встановлено, що 28.02.2011 року ПАТ «Мегабанк» звернувся до Жовтневого районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно, в якому він просив звернути стягнення на майно належне відповідачу у зв`язку з боргом позичальника ОСОБА_1 перед банком, за результатами якого ухвалено рішення від 11.10.2011 про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Мегабанк», яке змінено рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 29.11.2011, а саме для погашення заборгованості за кредитним договором №161/2007 від 20.06.2007 укладеного між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 в розмірі 438078,37 грн. відповідно до п. 3.3.4 іпотечного договору звернуто стягнення на нерухоме майно відповідно до іпотечного договору від 20.06.2007 укладеного між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_3 , а саме нежитлові приміщення, та визначено спосіб реалізації шляхом продажу ПАТ «Мегабанк» предмету іпотеки будь-якій особі покупцеві за ціною оцінки майна, встановленою суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижче за звичайні ціни на цей вид майна.

Вказані судові рішення заявник вважає подвійним стягненням з нього, що і стало підставою для звернення до суду з вказаною заявою.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У частинах першій, другій статті 432 ЦПК України визначено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є закінчення виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після його видачі

рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на таке пред`явлення.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Крім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так и частково, а тому підстави якими заявник обґрунтовує свою заяву можуть бути наслідком як повного так и часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Заявник в своїй заяві посилається на те, що в даному випадку виконавчі листи є такими, що не підлягають виконанню саме з матеріально-правових причин, а саме те, що обов`язок боржника перед банком відсутній у зв`язку з його припиненням рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 29.11.2011.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

У частині першій статті 599 ЦК передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Суд вважає необґрунтованими посилання заявника про подвійне стягнення заборгованості за кредитним договором виходячи з наступного.

Так, звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може бути наслідком подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня.

Позиція Верховного Суду з цього приводу є сталою. Верховний Суд неодноразово висловлювався щодо того, що стягнення заборгованості за основним зобов`язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов`язання, адже саме кредитор має право обрати, яким чином здійснювати стягнення заборгованості (постанова Верховного Суду від 28.08.2019 р. у справі №759/4036/18, постанова Верховного Суду від 22.05.2019 р. у справі №640/18356/17, постанова Верховного Суду від 05.12.2018 р. у справі №761/31346/13-ц. постанова Верховного Суду від З 1.10.2018 р. у справі №2-1513/10).

Визначальною є постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018р. у справі №921/107/15-г., яка містить кілька основоположних принципів, які активно застосовують суди: якщо внаслідок судового стягнення предмета іпотеки у кредитора залишилася непогашена заборгованість за основним зобов`язанням, то основне зобов`язання не припиняється відповідно до положень ст. 599 ЦК України; за рахунок предмета іпотеки кредитор має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі; застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не вважається подвійним стягненням.

Посилання ОСОБА_1 щодо подвійного стягнення є безпідставними та спростовуються письмовими поясненнями представника Банку, оскільки кошти, які були отримані від реалізації предмету іпотеки були зараховані в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, про що було повідомлено ВДВС за ВП №44629062. Доказів відсутності за боргу за кредитним договором заявником до суду надано не було.

За вказаних підстав, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 260, 432 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , зацікавлена особа Публічне акціонерне товариство «Мегабанк» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовити в повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 15-дений строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Повний текст ухвали виготовлено 22 листопада 2021 року.

Суддя Г.А. ЗУБ