Справа № 392/1242/21
Провадження № 2/392/785/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року Маловисківський районний суд Кіровоградської області у складі:

Головуючої: судді Кавун Т.В.

при секретарі Стець Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мала Виска справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

25.08.2021 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 20.07.2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , користуючись товариськими стосунками, позичили у неї грошові кошти в сумі 3000 доларів США на строк до 01.09.2018 року, про що свідчить написана власноручно ОСОБА_3 розписка, яка підписана власноручно ОСОБА_2 . Передача коштів та складання розписки відбулося у м.Києві в присутності її чоловіка - ОСОБА_4 . Відповідачі неодноразово зверталися до неї з проханням надати їм у позику кошти, мотивуючи це необхідністю підтримання їх сільськогосподарського бізнесу. Відповідач ОСОБА_2 являвся власником СФГ " ОСОБА_2 ", на розвиток якого вони просили кошти. 31.07.2018 року ОСОБА_2 попросив ще 1000 доларів США, які вона дала йому у позику, про що свідчить відповідний запис в розписці від 20.07.2018 року. На даний час кошти, взяті відповідачами у борг, не повернуто, тому просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь 4000 доларів США, а також понесені судові витрати.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідачі до суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутності та відзив на позов не подали.

Від представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Гури Костянтина Вікторовича надійшло клопотання з проханням відкласти розгляд справи.

Однак, доказів поважності неявки, до суду не подано.

Враховуючи, що неявка відповідачів не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за можливе розгляд справи провести за їх відсутності, на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини.

20.07.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики у формі письмової розписки, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав (позичив) у ОСОБА_1 безпроцентну позику у розмірі 3000 доларів США, до 01.09.2018 року.

У даній розписці міститься доповнення наступного змісту: "31.07.2018 року ще взяв 1000 доларів".

З письмових пояснень ОСОБА_2 , наданих начальнику Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області вбачається, що він дійсно брав у позику грошові кошти в сумі близько 2800 доларів США, про що надав ОСОБА_1 письмову розписку. Із жовтня місяця 2019 року він потребував хірургічного втручання у зв`язку з чим його фінансовий стан значно погіршився. Він неодноразово звертався до ОСОБА_1 з проханням відстрочити повернення боргу. Про існування боргу не заперечує та не відмовляється від своїх зобов`язань.

З письмових пояснень ОСОБА_3 , наданих начальнику Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області вбачається, що вона відмовляється від надання пояснень відносно себе та свого чоловіка ОСОБА_2 з приводу його боргу.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, письмова форма договору позики, з огляду на його реальний характер, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, необхідно виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Надана позивачем, як доказ укладеного договору, розписка про позику коштів від 20.07.2018 року, свідчить про те, що в даному випадку договір позики укладений у письмовій формі, даний договір відповідає вимогам, установленим для правочинів, які укладаються в письмовій формі, і приймається судом, як доказ, який вказує на факт наявності боргу відповідача ОСОБА_2 в сумі 3000 доларів США перед позивачем ОСОБА_1 .

Разом з тим, слід зауважити, що доповнення, які містяться в борговій розписці від 20.07.2018 року наступного змісту: "31.07.2018 року ще взяв 1000 доларів", не можуть слугувати доказом на підтвердження додаткового отримання ОСОБА_2 в борг грошових коштів в сумі 1000 доларів США від ОСОБА_1 , адже не зрозуміло ким внесено дані доповнення, так як підпис ОСОБА_2 відсутній під даним доповненням.

Вирішуючи вимогу позивача щодо солідарного стягнення суми боргу з відповідачів, як подружжя, суд виходить з наступного.

У відповідності до вимог ч.ч. 2, 4 ст.65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Зазначене свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).

Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї.

Такий підхід, в першу чергу, спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Указаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України висловленої у постанові від 19 червня 2013 року у справі N 6-55цс13.

За таких обставин згідно з нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі N 638/18231/15-ц (провадження N 14-712цс19) дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Згідно приписів ст.81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У матеріалах справи відсутні будь-які належні докази використання ОСОБА_2 отриманих у позику у ОСОБА_1 коштів саме в інтересах сім`ї, відсутні докази, що відповідач ОСОБА_3 була обізнана про отримання позики та надала свою згоду, що вказує на відсутність солідарного обов`язку повернення таких грошових коштів.

Оскільки, сторони договору погодили, що кінцевим терміном повернення позики є 01.09.2018 року, а в установлений строк відповідач ОСОБА_2 свого зобов`язання не виконав, грошових коштів не повернув, тому, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 борг в сумі 3000 доларів США, саме в сумі, що підтверджується письмовими доказами та понесені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 258, 265, 273 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 3000 (три тисячі) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1066 грн. 02 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Т.В. Кавун