Справа № 204/3915/21
Провадження № 2/204/1548/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15 листопада 2021 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Сокола Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину з інвалідністю, -

В С Т А Н О В И В:

31 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 із вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину з інвалідністю.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з 17 грудня 2016 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Спільне життя з відповідачем у неї не склалося, у зв`язку з чим шлюб має формальний характер, тому вона виявила бажання його розірвати в судовому порядку. Від спільного шлюбу вони з відповідачем мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є інвалідом 1 групи з народження підгрупи «А». Донька проживає спільно з нею, перебуває на її утриманні, вихованні та піклуванні, оскільки позивачка є її законним представником (опікуном) як дитини-інваліда. Також позивачкою до суду подано позовну заяву про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання доньки, яка судом ще не розглянута. Вказує, що дитина з народження має інвалідність за захворюванням «дитячий церебральний параліч», статистичний правобічний геміпарез зі стійким руховим порушенням, затримкою психомоторного розвитку, у зв`язку з чим потребує регулярних медичних обстежень, стаціонарного лікування, реабілітаційних послуг з проживанням та харчуванням, ортопедичного взуття, масажу, ЛФК, гідрокунезіотерапії, фізіотерапії, Монтесорі терапії, сенсорної терапії, логоритміка тощо, а відповідно і додаткових витрат, які приблизно щомісячно становлять 6000 гривень. Разом з цим, дитині необхідно отримувати реабілітаційні послуги, з періодичністю раз в два місяці. Так, відповідно до калькуляції вартості реабілітаційних послуг з проживанням та харчуванням в ООБФРДІ «Майбутнє» на 2021 рік для доньки, за курс з 14 червня 2021 року по 25 червня 2021 року, становить 25000 гривень. Вказана сума для позивачки є не підйомною, оскільки вона окрім доходу по догляду за дитиною у розмірі 4200 гривень на місяць, інших доходів не має, бо присвячує весь свій час доньці. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому позивачка прохає суд стягнути з нього на її користь додаткові витрати на утримання їхньої доньки, дитини-інваліда 1 групи з народження підгрупи «А», у розмірі 2000 гривень, щомісячно, з дати звернення до суду та судові витрати по справі у розмірі 500 гривень.

Ухвалою суду від 03 червня 2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачці запропоновано усунути недоліки (а. с. 34).

07 червня 2021 року на адресу суду позивачкою подано заяву про усунення недоліків, однак недоліки зазначені в ухвалі суду від 03 червня 2021 року, в повному обсязі не усунуто (а. с. 36-43).

Ухвалою суду від 08 червня 2021 року позовну заяву залишено без руху повторно, позивачці запропоновано усунути недоліки (а. с. 44).

10 червня 2021 року недоліки зазначені в ухвалі суду від 08 червня 2021 року, позивачкою усунуто (а. с. 46-50).

Ухвалою суду від 11 червня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, та призначено судове засідання на 15 годину 00 хвилин 21 липня 2021 року (а. с. 51). Копія вказаної ухвали суду надіслана відповідачу 18 червня 2021 року за вихідним № 14987/21-вих/2/204/1548/21 (а. с. 53), та отримана відповідачем 21 липня 2021 року, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 58).

Представниця позивачки в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити (а. с. 67).

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційному сайті «судова влада України» (а. с. 66), про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення.

Судом встановлено, що з 17 грудня 2016 року сторони перебувають у шлюбі, підтвердженням чого є копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а. с. 7). Сторони від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 27 червня 2017 року (а. с. 8).

Відповідно до медичного висновку № 298 про дитину-інваліда віком до 18 років підгрупи «А» від 07 червня 2019 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має захворювання: «дитячий церебральний параліч», статистичний правобічний геміпарез зі стійким руховим порушенням, затримкою психомоторного розвитку (а. с. 10), у в`язку з чим має право на державну соціальну допомогу, як дитина з інвалідністю, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_3 від 03 липня 2019 року ( а. с. 11).

Дитина проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою № 4496 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а. с. 9).

Відповідно до довідки Дніпровського державного медичного університету № 105 від 07 травня 2021 року, позивачка, у вказаному закладі займає посаду лаборанта кафедри урології, оперативної хірургії, та перебуває у відпустці по догляду за дитиною без збереження заробітної плати (а. с. 26). Як вбачається з даної довідки, за період часу з січня 2020 року по квітень 2021 року жодних нарахувань заробітної плати їй не здійснювалося.

Згідно з довідною Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради від 12 травня 2021 року про отримання (неотримання) допомоги, ОСОБА_1 перебуває на обліку у вказаному управлінні та їй, відповідно до наказу Міністерства праці та соціальної політики України МФУ, МОЗ від 30 квітня 2002 року № 226/293/169 «Про затвердження Порядку надання державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» з 14 червня 2019 року по 06 червня 2024 року призначено державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 27). Також з вказаної довідки вбачається, що за період часу з листопада 2020 року по квітень 2021 року їй нараховано допомогу в розмірі 22695 гривень 90 копійок.

Окрім цього, позивачкою надано суду низку фотокопій фіскальних чеків про придбання нею медичних препаратів, оплати послуг логопеда та інших занять, а також калькуляція вартості реабілітаційних послуг з проживанням та харчуванням ООБФРДІ «Майбутнє» на 2021 рік для ОСОБА_3 за курс з 14 червня 2021 року по 25 червня 2021 року (а. с. 13-25).

Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений у ст. 51 Конституції України, а також у ст. 180 Сімейного кодексу України та гарантується Державою,

Нормою ст. 15 СК України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу.

Відповідно до вимог ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Приписами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання.

Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 283/1309/17.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 185 СК України, той із батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Тобто, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дає змогу забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 26 вересня 2018 року у справі № 759/328/17 (провадження № 61-1264св17), від 08 травня 2018 року у справі № 272/118/17-ц (провадження № 61-13311св18), від 10 травня 2018 року у справі № 2-1161/2011 (провадження № 61-15690св18) та від 16 травня 2018 року у справі № 666/5055/15-ц (провадження № 61-6827св18).

З огляду на викладене, з урахуванням встановлених судом фактичних обставини справи, які свідчать про те, що на утриманні позивачки перебуває малолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка має захворювання «дитячий церебральний параліч», статистичний правобічний геміпарез зі стійким руховим порушенням, затримку психомоторного розвитку та, є дитиною з інвалідністю 1 групи з народження підгрупи «А», що потребує постійних та передбачуваних витрат, приймаючи до уваги надані суду докази розміру доходу позивачки, а також розміру призначеної доньці позивачки державної допомоги, які вказують на їх малозабезпеченість, неспроможність забезпечити реалізацію основних потреб людини для її повноцінної життєдіяльності, враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці, суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачці додаткові витрати на доньку з інвалідністю у твердій грошовій сумі, у розмірі 2000 гривень, щомісячно, починаючи стягнення з 31 травня 2021 року, тобто із дня звернення із позовом до суду, що є об`єктивним, необхідним, достатнім та справедливим розміром з урахуванням встановлених у справі обставин.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на відповідача.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу ОСОБА_1 у даній справі на підставі договору про надання правничих послуг № 30/04/2021 від 30 квітня 2021 року (а. с. 28-30) надавала адвокатка Лимарева Неля Анатоліївна (адвокатське свідоцтво серії ДП № 50561 від 12 березня 2021 року (а. с. 31)).

Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Також судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав не те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Натомість позивачкою не надано суду достатніх, допустимих та належних доказів отримання професійної правової допомоги за договором № 30/04/2021 від 30 квітня 2021 року, зокрема акту виконаних робіт за вказаним договором.

З огляду на викладене, з урахуванням складності справи та її значення для сторін, співмірності та пропорційності заявлених позивачем вимог щодо предмета спору, суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачкою документально не доведений факт понесення витрат на правову допомогу у заявленому розмірі, тому суд доходить вважає, що підстави для задоволення вимог про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу відсутні, через що вказана вимога не підлягає задоволенню.

На підставі приписів ст. 141 ЦПК України, суд стягує із відповідача на користь держави судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 80, 180, 182, 191 СК України, ст. ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 279, 353, 430 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) про стягнення додаткових витрат на дитину з інвалідністю задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на доньку з інвалідністю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у твердій грошовій сумі, у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, починаючи стягнення з 31 травня 2021 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його підписання або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи, його копії, якщо не буде оскаржено у встановленому законом порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача протягом двадцяти днів зо дня отримання ним копії рішення.

Суддя А.І. Приваліхіна