Справа № 159/4556/20 Головуючий у 1 інстанції: Денисюк Т. В.
Провадження № 22-ц/802/345/21 Категорія: 39 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 31 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» 29 cерпня 2020 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості за договором банківських послуг № б/н від 18.08.2006. Позовні вимоги мотивовано тим, що підписавши заяву18 серпня 2006 року вона погодилась на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які складають договір про надання банківських послуг, і включають в себе умови змішаного договору: договору банківського рахунку та кредитного договору. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав можливість відповідачу розпоряджатись кредитними коштами. Через неналежне виконання відповідачем обов`язку щомісячно сплачувати обов`язковий платіж, станом на 19.05.2020 утворилась заявлена до стягнення заборгованість на загальну суму 34658,40 грн, яка складається з 26285,00 грн тіла кредиту, в т.ч. 20,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту, 26265,00 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 8373,40 грн прострочених відсотків. У матеріально-правовому обґрунтуванні позову позивач покликається на статті 509, 526, 625, 629, 634, 1054, 1066, 1069 ЦК. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 34658,40грн.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 31 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач подав апеляційну скаргу на зазначене рішення. Вважає, що рішення ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує, що відповідачем підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами. 18.08.2006 відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та виявила бажання оформити карту з кредитним лімітом 2500,00 грн зі сплатою відсотків у розмірі 36% річних. Відповідач погодився, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, відповідач ознайомився та згідний з ними. Активація картки та користування картковим рахунком свідчить про укладення сторонами кредитного договору. Кредитний ліміт є поновлювальною кредитною лінію, тобто відповідач може використовувати кредитні кошти, погашати кредитну заборгованість та знову користуватись кредитними коштами, а тому вважає висновок суду першої інстанції про відсутність заборгованості на день звернення до суду таким, що не відповідає обставинам справи. З моменту оформлення кредитного договору позичальник не звертався до банку за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про їх розмір та інші умови обслуговування та погодився з ними. З виписки прослідковується, що відповідачу був встановлений кредитний ліміт, відповідач користувався коштами, отримував кошти через банкомати, здійснював розрахунки через термінал в касах магазинів, що свідчить про отримання картки, оскільки проведення операцій неможливе без наявності картки. З виписки по рахунку відповідача вбачається часткове погашення заборгованості по договору. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відзив на апеляційну скаргу в даній справі не подавався.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.08.2006 ОСОБА_2 підписала Заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ЗАТ КБ «ПриватБанку», в якій просила відкрити рахунок та видати кредитну карту з кредитним лімітом 2500 грн під 36% річних. Строк дії кредитного ліміту відповідав строку дії картки. Повернення кредиту повинно відбуватись щомісяця в розмірі 7% заборгованості.

На підставі цієї заяви відповідачу видана платіжна кредитна карта № НОМЕР_1 строком дії до 08.2012.

В подальшому АТ КБ «ПриватБанк» видав відповідачу ще шість кредитних карток:

- 23.08.2012 терміном дії до 02.2016 ( НОМЕР_2 );

- 27.10.2014 терміном дії до 03.2018 ( НОМЕР_3 ;

- 12.05.2017 терміном до 06.2018 ( НОМЕР_4 ;

- 12.09.2014 терміном до 09.2018 ( НОМЕР_5 ;

- 27.10.2014 терміном до 09.2018 ( НОМЕР_5 ;

- 16.07.2018 терміном дії до 05.2021 ( НОМЕР_6 ).

За розрахунками банку станом на 19.05.2020 утворилась заборгованість на загальну суму 34658,40 грн, яка складається з 26285,00 грн тіла кредиту, 8373,40 грн відсотків.

У заяві від 18.08.2006 сторони погодили умови відкриття рахунку та кредитування, зокрема погодили проценти по кредиту на рівні 36% річних та строк кредитування, який відповідав строку дії картки № НОМЕР_1 до 08.2012.

Відсутні підстави на нарахування процентів за користування кредитом за «договірною» ставкою після цієї дати.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 23.08.2012 заборгованість за тілом кредиту складала 4534,82 грн, за відсотками 122,65 грн.

На час звернення до суду відповідач використав за усіма кредитними картками 98518,30 грн, а повернув позивачу 115806,42 грн. Заборгованість за тілом кредиту на час звернення до суду з позовом відсутня.

Заявлена до стягнення сума заборгованості за тілом кредиту утворилась внаслідок безпідставного списання процентів, страхових платежів, та не передбачених законодавством комісій.

Строк виконання зобов`язання за останньою кредитною картою не настав 05.2021 ( НОМЕР_6 ).

У заяві зазначено, що відповідач ознайомився та погодився з Умовами надання банківських, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку, які складають договір про надання банківських послуг.

Банком у вигляді таблиць подано розрахунки заборгованості відповідача станом на 31 травня 2015 року, станом на 30 вересня 2019 року, станом на 19 травня 2020 року. Згідно із вказаними розрахунками відповідач користувався коштами Банку та вносив кошти на погашення заборгованості. Позивач доводить, що станом на 19 травня 2020 року заборгованість відповідача становить 34658,40 грн, яка складається з 26285,00 грн тіла кредиту, в т.ч. 20,00 грн за поточним тілом кредиту, 26265,00 грн за простроченим тілом кредиту, 8373,40 грн за простроченими відсотками. Інформацію про рух коштів відображено у виписці про рух коштів по рахунку ОСОБА_3 .

У заяві позичальника від 18.08.2006 відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги за кредитним договором, посилався на витяг з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua і є частиною спірного договору.

Додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови та Правила мав на увазі і розумів відповідач, підписуючи анкету-заяву, та відповідно, чи брав він на себе викладені у них зобов`язання, позивачем суду не надано.

В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (18 серпня 2006 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (29 серпня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З наданого Банком розрахунку слідує, що відповідач користувався коштами Банку, станом на час звернення до суду кредитна заборгованість (поточне тіло кредиту) відсутня.

За встановлених обставин є правильним висновок суду першої інстанції про те, що заявлена до стягнення сума заборгованості утворилась внаслідок безпідставного списання процентів, страхових платежів, та не передбачених комісій, тобто фактично це штрафна санкція.

Беручи до уваги встановлені обставини у справі, аналізуючи законодавство, не підлягають до задоволення і вимоги Банку у частині стягнення відсотків на прострочений кредит, у тому числі нарахованими відповідно до частини другої статті 625 ЦК.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження конкретних запропонованих відповідачеві Умов та Правил надання банківських послуг, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Згідно встановлених у справі обставин, що наведені вище, суд першої інстанції підставно прийшов до висновку про правомірність нарахування Банком відповідачу відсотків за ставкою 36% річних в межах дії кредитної картки № НОМЕР_1 , тобто до 08.2012.

Розрахунок заборгованості за договором, доданий до позовної заяви, не підтверджує обставин викладених у позовній заяві. Наданий банком розрахунок не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком.

Отже, вимога про стягнення заборгованості по простроченим відсоткам є необгрунтованна і не підлягає до задоволення.

В даній справі відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Не заслуговує на увагу посилання позивача в апеляційній скарзі на порушення права на справедливий суд у відповідності до ст. 6 Конвенції, так як воно є необґрунтованим.

На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції встановив обставини справи, дав оцінку поданим позивачем доказам, про що зазначив у рішенні та дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 31 грудня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді