КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 року місто Київ

справа № 761/39218/19

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Ящук Т.І.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 травня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Рибака М.А., повний текст рішення складено 18 травня 2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ОТІС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2019 року позивач ПрАТ «ОТІС» звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь:

251181,10 грн. матеріальних збитків, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди;

1824 грн. - витрат за проведення оцінки майнової шкоди.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 14 травня 2019 року об 13.40 год. у місті Києві по вул. Д. Щербаківського, 68 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Iveco ML 80E18», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Renault Dokker», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував працівник ПрАТ «ОТІС» ОСОБА_2 , в результаті якої вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 10 червня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Вказував, що відповідно до Звіту №73 про оцінку автомобіля «Renault Dokker», д.н.з. НОМЕР_2 від 02 вересня 2019 року сума матеріального збитку, завданого автомобілю позивача становить 350181,10 грн.

Зазначав, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Iveco ML80E 18», д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарнат» згідно полісу №АМ/4507482 з лімітом страхового відшкодування 100000 грн.

Посилався на те, що ТДВ СК «Альфа-Гарнат» на корись позивача було виплачено страхове відшкодування у сумі 99000 грн.

Вказував, що оскільки розмір спричиненої шкоди транспортному засобу позивача перевищує обсяг відповідальності страховика, тому різниця у сумі 251181,10 грн. підлягає стягненню з відповідача, як з винуватця ДТП.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13 травня 2021 року позов ПрАТ «ОТІС» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ОТІС» суму майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 251181,10 грн., 1824 грн. вартості проведення оцінки майнової шкоди та 3796 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що враховуючи висновки рецензента, вважає, що Звіт №73 є неналежним доказом, оскільки не відповідає вимогам нормативно-правових актів і має значні недоліки, які не дають можливість достовірно визначити суму матеріального збитку, тому даний Звіт №73 не може братися за основу обґрунтування позовних вимог щодо стягнення з нього суми матеріального збитку.

Вказував, що Рецензія оформлена належним чином, всі повноваження рецензентів зазначені згідно вимог, що визначені Законом.

Зазначав, що в матеріалах справи відсутні докази того, коли саме (дата, час) викликались відповідач та власник автомобіля, яким керував відповідач на огляд автомобіля позивача оцінювачем.

Посилався на те, що виконання рішення суду призводить до значного погіршення фінансового стану родини відповідача, яка складається з однорічної доньки ОСОБА_3 та дружини ОСОБА_4 , яка перебуває в декретній відпустці по догляду за нею.

Вказував, що позиція суду першої інстанції щодо необхідності призначення експертизи є безпідставною, оскільки для визначення дійсної суми завданої шкоди необхідно було лише виправити недоліки оцінювачем, який здійснював оцінку майна, проведення експертизи є недоцільним.

08 грудня 2021 року від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому остання посилалася на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду проти апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги ПрАТ «ОТІС» та стягуючи з ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 251181,10 грн., суд першої інстанції виходив з наявності підстав для відшкодування відповідачем завданої шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 травня 2019 року о 13 год. 40 хв. в місті Києві по вул. Д. Щербаківського, 68, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Iveco ML80E 18», д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху не був уважним, не зреагував відповідно на зміну дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Renault Dokker», д.н.з. НОМЕР_2 , який від цього відкинуло на автомобіль АС-G 27052 д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічні пошкодження.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 10 червня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Внаслідок зазначеної ДТП автомобіль «Renault Dokker», д.н.з. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження.

Автомобіль «Renault Dokker», д.н.з. НОМЕР_2 належить ПрАТ «ОТІС» на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

Відповідно до Звіту №73 про оцінку автомобіля «Renault Dokker», д.н.з. НОМЕР_2 від 02 вересня 2019 року, складеного оцінювачем ТОВ «Український центр після аварійного захисту «Експерт-Сервіс» вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля в результаті ДТП складає 350181,10 грн.

Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу власником транспортного засобу «Iveco ML 80E 18», д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_5 .

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність автомобіля «Iveco ML 80E 18», д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарнат» відповідно до полісу №АМ/4507482 від 30 червня 2018 року, строком дії з 01 липня 2018 року до 30 червня 2019 року, з лімітом страхового відшкодування 100000 грн., франшиза 1000 грн.

На підставі вищевказаного Звіту страховиком ТДВ СК «Альфа-Гарнат» позивачу була виплачена сума страхового відшкодування у розмірі 99000 грн., що підтверджується випискою з рахунку.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив стягнути з відповідача різницю між виплаченою страховою компанією сумою та матеріальною шкодою в розмірі 251181,10 грн. (350181,10 грн. - 99000 грн.).

Згідно зі ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події ( страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (стаття 22 вказаного Закону).

Частиною 1 ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Згідно з ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшк одуванням).

Частиною 2 ст.1192 ЦПК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження своїх вимог позивач надав Звіт №73 про оцінку автомобіля «Renault Dokker», д.н.з. НОМЕР_2 від 02 вересня 2019 року, складений оцінювачем ТОВ «Український центр після аварійного захисту «Експерт-Сервіс», згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля в результаті ДТП складає 350181,10 грн.

Доводи відповідача про те, що Звіт №73 про оцінку автомобіля «Renault Dokker», д.н.з. НОМЕР_2 від 02 вересня 2019 року є неналежним доказом та не може братися за основу обґрунтування позовних вимог щодо стягнення з нього суми матеріального збитку, колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

Так, відповідач, не погоджуючись з розміром матеріальної шкоди, яка визначена у Звіті №73 про оцінку автомобіля «Renault Dokker», д.н.з. НОМЕР_2 від 02 вересня 2019 року надав рецензію від 27 січня 2021 року №7-ЕР на Звіт №73 про оцінку автомобіля «Renault Dokker», д.н.з. НОМЕР_2 від 02 вересня 2019 року, зроблену Громадською організацією «Всеукраїнське об`єднання «Українське товариство оцінювачів».

У рецензії зазначено, що Звіт №73 про оцінку автомобіля «Renault Dokker», д.н.з. НОМЕР_2 від 02 вересня 2019 року, складений експертом ТОВ «УЦПЗ «Експерт-Сервіс» Горбаньом О.Ю. кваліфікується за ознакою абзацу четвертого пункту 67 Національного стандарту №1, як такий, що звіт не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків.

Рецензія може містити перелік аргументованих рецензентом зауважень до звіту про оцінку майна, у тому числі застереження про можливість впливу цих зауважень на достовірність оцінки майна.

Разом з тим, обґрунтованих доводів щодо того, що оцінювачем було порушено методику чи порядок проведення дослідження у рецензії не наведено.

У рецензії зазначено, що висновок про вартість не відповідає вимогам Національного стандарту №1», при цьому відсутня будь-яка конкретизація порушень Національного стандарту №1.

Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Згідно з ст.5 зазначеного Закону, суб`єктами оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання, зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

Статтею 7 Закону передбачено, що проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Частиною 1 ст.12 Закону встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до п.п. д) п.1.4 Наказу МЮУ фонду державного майна України «Про затвердження методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 встановлено, що методика застосовується з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.

Пунктом 4.3 Методики передбачено, що за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ.

Таким чином, аналіз даної норми права дає можливим дійти до висновку про те, що належним підтвердженням розміру оціненої шкоди є звіт або акт оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності.

Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно було взято до уваги Звіт №73 про оцінку автомобіля «Renault Dokker», д.н.з. НОМЕР_2 від 02 вересня 2019 року, складений експертом ТОВ «УЦПЗ «Експерт-Сервіс» Горбаньом О.Ю. та обґрунтовано відхилено рецензію на Звіт.

При цьому, відповідач ОСОБА_1 не погоджуючись з розміром матеріального збитку, не спростував докази, надані позивачем та зі своєї сторони, доказів, які б свідчили про інший розмір спричиненої шкоди не надав.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції, з урахуванням Звіту №73 про оцінку автомобіля «Renault Dokker», д.н.з. НОМЕР_2 від 02 вересня 2019 року, дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача різниці між вартістю матеріального збитку, завданого позивачу на момент ДТП та отриманим страховим відшкодуванням у розмірі 251181,10 грн.

Щодо посилання апелянта на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, коли саме (дата, час) викликались відповідач та власник автомобіля, яким керував відповідач на огляд автомобіля позивача оцінювачем колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до п.5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. Тобто вказані вимоги не є обов`язковими та визначаються на розсуд замовника дослідження.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 про огляд автомобіля «Renault Dokker», д.н.з. НОМЕР_2 , який відбувся 16 серпня 2019 року повідомлявся електронним повідомленням №000234.

Доводи апеляційної скарги про те, що виконання рішення суду призводить до значного погіршення фінансового стану родини відповідача, не є підставою для зменшення розміру завданої внаслідок ДТП шкоди або підставою для скасування правильного рішення суду першої інстанції.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суму витрат за проведення оцінки майнової шкоди в розмірі 1824 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: