Справа № 717/660/19
Провадження № 8/724/1/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2021 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Руснака А.І.

секретаря судового засідання: Татарчук Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хотині Чернівецької області заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна, набутого у шлюбі особистою приватною власністю, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду в інтересах ОСОБА_2 із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна, набутого у шлюбі особистою приватною власністю.

В обґрунтування заяви посилається на те, що рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 09 грудня 2019 року в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання приватною власністю позивача ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 , що складається із трьох житлових кімнат, загальною площею 65,50 кв.м., в тому числі житловою площею 34,50 кв.м. було відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку вказаної квартири було задоволено повністю.

При цьому, постановою Чернівецького апеляційного суду від 11 березня 2020 року апеляційну скаргу адвоката Максимчук А.В. в інтересах ОСОБА_2 було залишено без задоволення, а рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 09 грудня 2019 року без змін.

Крім того, зазначає, що підставою для подання позовної заяви про визнання приватною власністю квартири АДРЕСА_1 був факт окремого проживання та припинення шлюбних відносин із 01 вересня 2000 року. Даний факт є визначальним у вирішенні спору, оскільки без його встановлення неможливо повно, всебічно та об`єктивно вирішити спір про визнання приватної власності на вищевказану квартиру.

Так, вказує, що рішенням Хотинського районного суду від 25 лютого 2020 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин було задоволено частково, встановлено факт окремого проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із 01 січня 2004 року до розірвання шлюбу 30 грудня 2014 року, встановлено факт фактичного припинення шлюбних відносин ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 01 вересня 2000 року до розірвання шлюбу 30 грудня 2014 року.

При цьому, постановою Чернівецького апеляційного суду від 06 липня 2020 року, рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 лютого 2020 року залишено без змін.

Таким чином, враховуючи, що на момент розгляду даної справи не було встановлено факт окремого проживання та факт припинення шлюбних відносин на момент придбання оспорювальної квартири, оскільки рішення у справі № 717/1435/19 вступило в законну силу тільки в липні 2020 року, просить задовольнити заяву про перегляд вказаного рішення за нововиявленими обставинами, ухваливши при цьому рішення в межах позовних вимог із врахуванням ново виявлених обставин.

24 жовтня 2020 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_3 на адресу суду надійшов відзив на подану заяву, в якій просить відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та залишити рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 09 грудня 2019 року в силі, посилаючись на те, що представник позивача не вказує які саме істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи. Крім того, вказує, що рішення Кельменецького районного суду від 09 грудня 2019 року є законним та обґрунтованим.

25 листопада 2020 року представником заявника ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на оспорювальну квартиру, до закінчення розгляду справи.

23 грудня 2020 року вищевказана справи, відповідно до розпорядження голови Кельменецького районного суду щодо визначення підсудності, у зв?язку із задоволенням суддями заяв про відвід, була направлена за підсудністю до Хотинського районного суду Чернівецької області.

24 грудня 2020 року ухвалою Хотинського районного суду було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Заявник адвокат Максимчук А.В. у судове засідання не з?явилася, проте від її імені, без накладення електронного цифрового підпису, надійшла заява про зупинення провадження по справі, однак дану заяву було повернуто судом без розгляду. Крім того, минулі судові засідання, а саме 25.01.2021 року та 02.02.2021 року відкладалися у зв?язку із її зайнятістю в іншому судовому процесі. При цьому, поважних причин своєї неявки у судове засідання на 02 березня 2021 року не підтвердила.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Поляк М.В. у судове засідання не з?явилася, проте надала суду заяву в якій просила слухати справу в її відсутності, а також у відсутності заявника адвоката Максимчук А.В., враховуючи третю неявки останньої в судове засідання. Крім того, просила суд відмовити у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами із підстав, зазначених у долучених нею до матеріалів справи письмових пояснень. Також, просила суд вирішити питання витрат на правничу допомогу, шляхом її стягнення із ОСОБА_2 в сумі 7200 грн.

Вивчивши та дослідивши матеріали заяви, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд прийшов до наступного.

Так судом встановлено, що рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 09 грудня 2019 року в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання приватною власністю позивача ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 , що складається із трьох житлових кімнат, загальною площею 65,50 кв.м., в тому числі житловою площею 34,50 кв.м. було відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку вказаної квартири було задоволено повністю (т.2 а.с. 120-128).

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 11 березня 2020 року апеляційну скаргу адвоката Максимчук А.В. в інтересах ОСОБА_2 було залишено без задоволення, а рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 09 грудня 2019 року без змін (т.2 а.с.233-238).

Також, постановою Верховного суду від 25 вересня 2020 року, касаційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Максимчук Анжели Вікторівни залишено без задоволення, а рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 09 грудня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 11 березня 2020 року без змін (т. 3, а.с. 87-92).

Крім того, рішенням Хотинського районного суду від 25 лютого 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин було задоволено частково, встановлено факт окремого проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із 01 січня 2004 року до розірвання шлюбу 30 грудня 2014 року, встановлено факт фактичного припинення шлюбних відносин ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 01 вересня 2000 року до розірвання шлюбу 30 грудня 2014 року (т. 3 а.с. 5-14).

При цьому, постановою Чернівецького апеляційного суду від 06 липня 2020 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 лютого 2020 року без змін (т.3 а.с. 16-22).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 424 ЦПК України, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано: з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.ч. 3, 4 ст.429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі. У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Згідно із роз`ясненнями, що містяться у п.п. 3, 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв?язку із нововиявленими обставинами», ново виявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідними умовами нововиявлених обставин, є те, що вони існували на час розгляду; ці обставини не могли бути відомі заявнику на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Із вищевикладено випливає, що обов`язковою умовою визнання обставини нововиявленими є те, що вони не могли бути відомі заявнику на час розгляду справи.

Проте, із матеріалів справи, вбачається, що обставини на які посилається заявник у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, а саме факт фактичного припинення шлюбних відносин між нею та ОСОБА_3 та факт окремого проживання із 01 вересня 2004 року були відомі ОСОБА_2 під час розгляду справи, а також неодноразово даний факт виступав предметом доказування та отримав оцінки суду першої, апеляційної та касаційної інстанції.

Так, згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року по справі № 545/3783/17, не може вважатися ново виявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

При цьому, задоволення судом заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами всупереч вимогам ЦПК порушує принцип правової визначеності та право заявника на доступ до правосуддя, яке гарантується пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950).

Крім того, не вважаються нововиявленими нові обставини, які були виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Вищевказаний правовий висновок неодноразово узгоджувався із правовою позицією Верховного Суду у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 2а-23903/09/1270, від 03 квітня 2018 року у справі № 477/1012/14-а, від 06 березня 2018 року у справі № 484/2634/14-а, від 14 травня 2019 року у справі № 826/14797/15.

Більше того, як вбачається із рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia), заява № 69529/01, пп. 2728, та рішення від 6 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v.Moldova № 2), заява № 19960/04, п. 46) процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Отже, враховуючи, що відсутність подружніх відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 починаючи із 2000 року вже неодноразово були предметом оцінки судами вищезгаданих інстанцій, то заявлені заявником вимоги щодо перегляду рішення за нововиявленими обставинами фактично зводяться до переоцінки доказів, що були оцінені судом в ході розгляду справи.

При цьому, відповідно до п. 2 ч. 4 ст.423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Згідно ч. 5 ст. 423 ЦПК України, при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Таким чином, зазначені заявником обставини не вважаються нововиявленими й не є підставою для перегляду справи в порядку, встановленому статтями 423-429 ЦПК України, тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Крім того, згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України у задоволені вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача судового збору також слід відмовити.

Крім того, судом встановлено, що 19 лютого 2021 року між Адвокатським об`єднанням «Поляк і партнери» в особі керуючого партнера Поляк Марії Володимирівни та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання юридичної (правової) допомоги № 46/21.

При цьому, згідно Звіту (Акту) про надані послуги у зв?язку із розглядом справи № 717/660/19 від 02.03.2021 року, відповідачем ОСОБА_3 було сплачено судові витрати, сума яких, відповідно до уточненої заяви адвоката Поляк М.В. складає 7200,00 (сім тисяч двісті) гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 02/21/03 від 02 березня 2021 року.

Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи те, що відповідачем ОСОБА_3 було понесено витрати на правничу допомогу, відповідно ст. 141 ЦПК України, та з урахуванням обсягу виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, ціною позову, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення стягнення суми витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги в розмірі 5000,00 (п`яти тисяч) гривень, які слід стягнути з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_3 .

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 258, 260, 423, 424, 429 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у справі № 717/660/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна, набутого у шлюбі особистою приватною власністю відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_3 понесені витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 5000,00 (п`яти тисяч) гривень.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Чернівецького апеляційного суду, а у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 02.03.2021 року.

Суддя: А.І. Руснак