Постанова

Іменем України

22 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 726/1388/16

провадження № 61-10684св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа - Регіональний сервісний центр МВС в Чернівецькій області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 31 травня 2021 року у складі колегії суддів: Половінкіної Н. Ю., Владичана А. І., Одинака О. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Регіональний сервісний центр МВС в Чернівецькій області, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та поділ майна подружжя.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2014 року по 22 грудня 2016 року.

За час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за спільні кошти придбали автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», державний номерний знак

НОМЕР_1 , та автомобіль марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак

НОМЕР_2 .

З повідомлення Регіонального сервісного центру МВС України в Чернівецькій області від 21 липня 2016 року № 31/24-1658 позивач дізнався, що ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу від 20 липня 2016 року

№ 7341/2016/000099, за яким відчужено автомобіль марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 .

Також за повідомленням Регіонального сервісного центру МВС України в Чернівецькій області від 05 серпня 2016 року № 31/24-1819 ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу від 22 липня 2016 року

№ 7341/2016/000151, за яким відчужено автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_4 .

Позивач зазначав, що із 16 липня 2016 року проживає окремо, згоди на укладення договорів купівлі-продажу дружині не надавав.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 остаточно просив визнати автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіль марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 , об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнати укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу автомобіля марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 , від 20 липня

2016 року № 7341/2016/000099, посвідчений Регіональним сервісним центром МВС України в Чернівецькій області за № 7341, недійсним. Поділити спільне майно подружжя шляхом виділу ОСОБА_1 у власність автомобіля марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 . Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 69 799,00 грн як грошову компенсацію різниці

Ѕ частки від загальної вартості спільних автомобілів та вартості виділеного йому у власність автомобіль. Припинити право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», державний номерний знак

НОМЕР_1 , та автомобіль марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак

НОМЕР_2 .

Справа судами розглядалася неодноразово.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівців від 24 січня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7341/2016/000099, укладений 20 липня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений Регіональним сервісним центром МВС України в Чернівецькій області за № 7341, щодо автомобіля марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 , 2010 року випуску. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 180 796,00 грн як грошову компенсацію різниці Ѕ частки від загальної вартості автомобіля марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_3 , кузов

№ НОМЕР_4 , 2010 року випуску. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що встановлено належність майна, набутого подружжям за час перебування у шлюбі, яке є їхньою спільною сумісною власністю. Оскільки неотримання згоди іншого з подружжя при відчуженні такого майна є порушенням вимог статей 60, 61, 63 СК України, тому договір купівлі-продажу автомобіля марки «Hyundai Tucson» є недійсним у силу статей 203, 215 ЦК України. У частині стягнення грошової компенсації різниці Ѕ частки від загальної вартості автомобілів, відмовлено, оскільки автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316CDI» продано за згодою подружжя та частину коштів, а саме: 4 000,00 доларів передано ОСОБА_1 .

Вимоги у частині виділу у власність ОСОБА_1 автомобіля «Hyundai Tucson»,

2010 року випуску, не підлягають задоволенню, оскільки такий поділ майна буде суперечити вимогам частини першої статті 70 СК України щодо рівності часток у спільному майні подружжя. Отже, підлягає стягненню грошова компенсація на користь позивача у розмірі Ѕ частини вартості автомобіля марки «Hyundai Tucson», 2010 року випуску, оскільки саме такий спосіб поділу буде відповідати рівності часток у спільному майні подружжя.

В апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржувалося лише в частині відмови у задоволенні позову. Отже, рішення суду в частині задоволення позовних вимог, а саме, визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля марки «Hyundai Tucson» та його поділу у вигляді стягнення на користь позивача грошової компенсації різниці Ѕ частки, не оскаржувалось, а тому в цій частині в апеляційному порядку не переглядалося.

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 27 квітня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 залишено без задоволення. Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 24 січня 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, який, встановивши, що спірний автомобіль відчужений за згодою подружжя і подружжя добровільно вирішило питання про поділ коштів від продажу автомобіля, зокрема, позивачу передано частину коштів у розмірі 4 000,00 доларів США, дійшов обґрунтованого висновку про наявність згоди ОСОБА_1 на відчуження спірного автомобіля та про відсутність підстав для стягнення відповідної компенсації за частку у відчуженому автомобілі.

Постановою Верховного Суду від 01 липня 2020 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 задоволено частково. Рішення Садгірського районного суду м. Чернівців від 24 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 27 квітня 2018 року скасовано повністю, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова мотивована тим, що суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , визнав недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «Hyundai Tucson», та стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 180 796,00 грн, як грошову компенсацію різниці Ѕ частки від загальної вартості вказаного автомобіля, при цьому не врахував, що визнання недійсною угоди про відчуження транспортного засобу виключає можливість стягнення компенсації половини його вартості, оскільки задоволення обох вимог буде означати отримання подвійного стягнення.

За результатами нового розгляду справи, рішенням Садгірського районного суду

м. Чернівців від 10 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 108 215,50 грн, як компенсацію 1/2 частини вартості його частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки «Hyundai Tucson», кузов № НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_3 , 2010 року випуску. Припинено право спільної сумісної вартості ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на автомобіль марки «Hyundai Tucson», кузов № НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_3 , 2010 року випуску. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що ОСОБА_2 не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, щодо автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI» та автомобіля «Hyundai Tucson», проте на час звернення позивача до суду вказані автомобілі вже не були об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Так, спірний автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI» продано в період шлюбу, доказів того, що кошти, отримані від продажу спірного автомобіля, витрачено не в інтересах сім`ї, не надано, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за вказаний автомобіль. Водночас, ОСОБА_2 розпорядилась транспортним засобом марки «Hyundai Tucson», який є спільною сумісною власністю подружжя на власний розсуд, без письмової згоди позивача. Оскільки позивачем не внесено на депозитний рахунок грошові кошти для виплати компенсації ОСОБА_2 , тому вимоги позивача про виділення йому у власність автомобіля «Hyundai Tucson» не підлягають задоволенню. Отже, позивач має право на грошову компенсацію Ѕ вартості автомобіля «Hyundai Tucson», яка підлягає стягненню з відповідача, виходячи з вартості транспортного засобу на час розгляду справи. Стягнення компенсації половини вартості транспортного засобу виключає можливість визнання недійсною угоди про відчуження транспортного засобу.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 31 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Садгірського районного суду м. Чернівців

від 10 лютого 2021 року скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», державний номерний знак

НОМЕР_1 , та автомобіль марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 , об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Визнано договір між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 купівлі-продажу автомобіля марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 , від 20 липня 2016 року, посвідчений Регіональним сервісним центром МВС України в Чернівецькій області за № 7341, недійсним. Поділено майно, виділено у власність ОСОБА_1 автомобіль марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 . Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіль марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 69 799,00 грн грошової компенсації вартості різниці часток автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 , та вартості виділеного йому у власність автомобіля. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що встановлено належність майна, набутого подружжям за час перебування у шлюбі, яке є їхньою спільною сумісною власністю. При цьому, ОСОБА_2 не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на спірне майно, яке набуте ними в період шлюбу. Крім того, відсутня згода ОСОБА_1 на відчуження транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», та використання коштів отриманих від його продажу в інтересах сім`ї. Отже, при поділі спільного майна подружжя має бути врахована вартість транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI». Автомобіль «Hyundai Tucson» також відчужений без згоди позивача, отже, спірний договір купівлі-продажу автомобіля «Hyundai Tucson» укладений з порушенням його форми та відповідно є недійсним.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У червні 2021 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Чернівецького апеляційного суду від 31 травня 2021 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду України від 18 січня

2017 року у справі № 6-2565цс16, від 07 червня 2017 року у справі № 6-2670цс16,

у постановах Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 537/5528/16,

від 09 червня 2021 року у справі № 523/15462/16-ц, від 03 лютого 2021 року у справі № 159/6782/18, від 26 травня 2021 року у справі № 648/3137/15-ц, від 14 квітня

2021 року у справі № 127/7830/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Також, у касаційній скарзі заявниця посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах) як на підставу оскарження судового рішення. Так, заявник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо визначення строку дії звіту про оцінку транспортного засобу під час нового розгляду справи.

Крім того, як на підставу оскарження судових рішень заявниця посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу), а саме зазначає, що справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою (пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України).

Інші учасники справи своїм правом подати відзив на касаційну скаргу не скористалися.

Позиція Верховного Суду

Статтею 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої та третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку,що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Встановлені судами обставини

Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_5 , ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_2 12 серпня 2014 року, актовий запис № 1271 (т. 1, а. с. 11).

19 листопада 2015 року власник ОСОБА_2 зареєструвала транспортний засіб «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», кузов № НОМЕР_6 , 2010 року випуску, на підставі довідки-рахунку серії НОМЕР_7 .

12 січня 2016 року власник ОСОБА_2 зареєструвала транспортний засіб «Hyundai Tucson», кузов № НОМЕР_4 , 2010 року випуску, на підставі довідки-рахунку серії НОМЕР_8 .

Згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу від 20 липня 2016 року

№ 7341/2016/000099 ОСОБА_2 зобов`язується передати у власність

ОСОБА_3 транспортний засіб марки «Hyundai Tucson», кузов

№ НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований за ОСОБА_2 12 січня 2016 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 22 липня 2016 року № 7341/2016/000151, ОСОБА_2 зобов`язується передати у власність ОСОБА_4 транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», кузов

№ НОМЕР_6 , державний номерний знак НОМЕР_9 , зареєстрований за ОСОБА_2 19 листопада 2015 року.

Відповідно до пункту 1.1 цього договору купівлі-продажу продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти у власність транспортний засіб, який має такі характеристики: марка «Mercedes-Benz», модель «Sprinter 316 CDI», 2010 року випуску, колір білий, зареєстрований за продавцем

19 листопада 2015 року підрозділом МВС України. За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складала 10 000,00 грн (т. 1, а. с. 27).

Із акта комісії Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сонячний острів» від 26 вересня 2016 року, встановлено, з січня 2014 року по серпень 2016 року за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали разом за вказаною вище адресою без реєстрації та вели спільне господарство.

Відповідно до висновку експерта Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 01 березня 2017 року № 121-а середня ринкова вартість автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «316CDI», державний номерний знак НОМЕР_9 , кузов № НОМЕР_6 , 2010 року випуску, станом на 18 листопада 2015 року, становила 620 898,52 грн (на день набуття у власність). Середня ринкова вартість цього ж автомобіля станом на 21 липня 2016 року (на день відчуження) становила 605 896,83 грн.

Середня ринкова вартість автомобіля марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 , 2010 року випуску станом на

18 листопада 2015 року (день набуття у власність) становила 402 205,32 грн. Середня ринкова вартість цього ж автомобіля станом на 19 липня 2016 року (день відчуження) становила 392 732,70 грн.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження про оцінку транспортного засобу від 01 березня 2017 року № 95 середня ринкова вартість автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 316CDI», державний номерний знак

НОМЕР_9 , кузов № НОМЕР_6 , на дату оцінки складає 642 690,00 грн.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження про оцінку транспортного засобу від 01 березня 2017 року № 96 середня ринкова вартість автомобіля марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_3 , кузов

№ НОМЕР_4 , на дату оцінки складає 415 600,00 грн.

Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи, проведеної Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз від 11 вересня 2017 року № 1858, середня ринкова вартість автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI»,

2010 року випуску, на час проведення експертизи становить 501 190,00 грн.

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 12 вересня 2017 року № 1859, ринкова вартість автомобіля «Hyundai Tucson», 2010 року випуску, кузов

№ НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_3 , з урахуванням його стану на момент обстеження 12 червня 2017 року, у цінах на дату завершення експертизи 12 червня 2017 року, складає 361 592,00 грн (т. 2, а. с. 2).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на спірні автотранспортні засоби, набуті у період шлюбу, проте на час звернення позивача до суду вказані автомобілі вже не були об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Так, спірний автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI» продано в період шлюбу, доказів того, що кошти, отримані від продажу спірного автомобіля, витрачено не в інтересах сім`ї, не надано, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за вказаний автомобіль.

Водночас, ОСОБА_2 розпорядилась транспортним засобом марки «Hyundai Tucson», який є спільною сумісною власністю подружжя на власний розсуд, без письмової згоди позивача. Оскільки позивачем не внесено на депозитний рахунок грошові кошти для виплати компенсації ОСОБА_2 , тому вимоги позивача про виділення йому у власність автомобіля «Hyundai Tucson» не підлягають задоволенню. Отже, позивач має право на грошову компенсацію Ѕ вартості автомобіля «Hyundai Tucson», яка підлягає стягненню з відповідача, виходячи з вартості транспортного засобу на час розгляду справи. Стягнення компенсації половини вартості транспортного засобу виключає можливість визнання недійсною угоди про відчуження транспортного засобу.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та, ухвалюючи нове рішення, виходив з того, що встановлено належність майна, набутого подружжям за час перебування у шлюбі, яке є їхньою спільною сумісною власністю. При цьому ОСОБА_2 не спростовано презумпцію спільності майна подружжя на спірне майно. Крім того, відсутня згода ОСОБА_1 на відчуження транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», та використання коштів отриманих від його продажу в інтересах сім`ї. Отже, при поділі спільного майна подружжя має бути врахована вартість транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI». Автомобіль «Hyundai Tucson» також відчужений без згоди позивача, отже, спірний договір купівлі-продажу автомобіля «Hyundai Tucson» укладений з порушенням його форми та відповідно є недійсним.

Верховний Суд не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368

ЦК України.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати в судовому порядку поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, частиною третьою якої передбачено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга

статті 65 СК України).

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згідно з статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого із подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Суд може застосувати і такий спосіб поділу майна, як розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості і частки кожного із подружжя у спільному майні. Розподіл речей є самостійним способом поділу подружнього майна та має місце при наявності кількох більш-менш рівнозначних за вартістю речей, які за своєю природою не можуть бути поділені в натурі. Так, суд може розподілити між подружжям будь-які об`єкти права спільної власності, передавши кожному з подружжя певну їх кількість. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи, що договір купівлі-продажу автомобіля «Hyundai Tucson» від 20 липня 2016 року укладений ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_1 , який в силу вимог статті 60 СК України є співвласником відчуженого за вказаним договором майна і така обставина не спростована, тому апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що оспорюваний договір, відповідно до вимог статей 203, 205, 215

ЦК України підлягає визнанню недійсним.

Разом з тим, установивши, що автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», який був об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відчужений ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 22 липня 2016 року без згоди позивача, протепозивач не оспорює зазначений договір купівлі-продажу автомобіля, а просив врахувати його вартість при поділі спільного майна подружжя, то висновки апеляційного суду про задоволення вимог щодо визнання спірного автомобіля об`єктом спільної сумісної власності та припинення права спільної сумісної власності сторін на цей об`єкт є помилковими, оскільки право позивача на об`єкт права спільної сумісної власності підлягає захисту, шляхом врахування вартості Ѕ частини відчуженого без його згоди майна при поділі іншого майна.

При цьому вказівка у резолютивній частині рішення на проміжні висновки суду, а саме, що спірний об`єкт, у цьому випадку автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», визнається судом об`єктом спільної сумісної власності, а потім право спільної сумісної власності сторін на цей об`єкт припиняється - створює ситуацію правової невизначеності, оскільки остаточним правовим результатом вирішення спору щодо поділу автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI» як об`єкта права спільної сумісної власності, відчуженого відповідачем без згоди позивача, є врахування його вартості при поділі усього майна подружжя.

Отже, встановлення належності спірного автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI» до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя є обставиною, яка потребує встановленню для вирішення заявленого спору, виходячи з його підстав, та не є самостійною вимогою та способом захисту, який потребує вирішення та вказівки у резолютивній частині судового рішення. З урахуванням наведеного, резолютивна частина рішення апеляційного суду підлягає зміні, шляхом виключення посилання на визнання автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI» об`єктом спільної сумісної власності та припинення права спільної сумісної власності сторін на цей автомобіль.

Враховуючи, що вартість спірного майна становить 862 782,00 грн, проте ОСОБА_2 відчужено майно на суму 501 190,00 грн, а вартість автомобіля «Hyundai Tucson», право власності на який просив визнати за собою позивач, становить 361 592,00 грн, то апеляційний суд дійшов обґрунтованоговисновку про виділення у власність ОСОБА_1 автомобіля «Hyundai Tucson» та стягнення з

ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 69 799,00 грн грошової компенсації за відхилення від рівності часток подружжя.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16, від 07 червня 2017 року у справі

№ 6-2670цс16, у постановах Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі

№ 537/5528/16, від 09 червня 2021 року у справі № 523/15462/16, від 03 лютого

2021 року у справі № 159/6782/18, від 26 травня 2021 року у справі № 648/3137/15, від 14 квітня 2021 року у справі № 127/7830/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, є необґрунтованими з огляду на таке.

У постановах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16, від 07 червня 2017 року у справі № 6-2670цс16 зазначено, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

У справі № 159/6782/18 Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що автомобіль марки «RENAULT MASTER» відповідач відчужив без попередньої згоди дружини та не в інтересах сім`ї, тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача Ѕ частини його вартості. Крім того, суд першої інстанції частковозадовольняючи позов ОСОБА_1, правильно виходив із того, що оскільки сторони не погодили порядок поділу спірного автомобіля марки «DACIA DUSTER», а частки в цьому об`єкті права спільної сумісної власності подружжя є рівними та не можуть бути визнані незначними, згоди на присудження йому грошової компенсації, відповідно до приписів частини четвертої статті 71 СК України відповідач не давав, то необхідно визнати за кожним з членів подружжя по Ѕ частини у праві власності на зазначений автомобіль без його реального поділу.

Верховний Суд у справі № 537/5528/16 дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції, у порушення вимог частин першої та другої статті 367 ЦПК України не переглянув справу за наявними в ній доказами, не перевірив законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не врахував доводи апеляційної скарги про те, що присуджене стягнення грошової компенсації замість майна на суму 947 160,00 грн, у той час, як окремі об`єкти майна, що розподілялися, мають значно меншу вартість та могли бути поділені таким чином, щоб не зобов`язувати сторону сплачувати компенсацію.

У справі № 523/15462/16 Верховний Суд погодився з висновком апеляційного суду, який, установивши, що транспортний засіб Hyundai Sonata, державний номер НОМЕР_10 , 2010 року випуску, який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, було відчужено ОСОБА_2 без згоди на те дружини - ОСОБА_1 на користь своєї матері - ОСОБА_3, дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_1 в цій частині та стягнення з ОСОБА_2 на її користь грошової компенсації вартості частки у спільному рухомому майні.

Так у справі № 648/3137/15 Верховний Суд не погодився з постановою апеляційного суду про часткове задоволення первісного та зустрічного позову, оскільки викладені у цьому рішенні висновки є передчасними, адже судом не встановлено вартість спірного транспортного засобу, розмір компенсації, яка підлягає виплаті, а також спроможність іншого співвласника виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ним права власності на спільне майно та чи не становитиме це для відповідача надмірний тягар.

У справі № 127/7830/17 Верховний Суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 не погоджувався на присудження йому грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на кав`ярню на АДРЕСА_4, тому відсутні правові підстави для поділу кав`ярні на АДРЕСА_4 шляхом визнання за ОСОБА_1 права особистої приватної власності на неї та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації вартості Ѕ частки кав`ярні, що становить сумісну власність подружжя без урахування вартості робіт, здійснених в процесі реконструкції, та компенсації вартості Ѕ частки робіт, здійснених в процесі реконструкції квартири в кав`ярню.

У постанові від 21 листопада 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі

№ 372/504/17 сформулювала висновок щодо презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними у період шлюбу, яка може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її заперечує.

Проте у цій справі, вирішуючи спір щодо поділу спільного майна подружжя, судом апеляційної інстанції врахованояк вимоги позивача щодо виділення йому у власність автомобіль «Hyundai Tucson» та присудження грошової компенсації за належну йому частку у спільному майні, так і відчуження ОСОБА_2 автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», вартість якого більша за Ѕ частину майна подружжя, яке підлягає поділу.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що апеляційним судом при поділі майна подружжя неправильно застосовані норми матеріального права, адже присуджено позивачу і майно, і компенсацію за частину майна, в результаті чого

ОСОБА_2 позбавлена майна та зобов`язана виплатити позивачу грошову компенсацію, є безпідставними, оскільки вартість відчуженого ОСОБА_2 автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI» становить 501 190,00 грн, а ідеальна частка кожного з подружжя - 431 391,00 грн, отже, обраний судом спосіб поділу майна відповідатиме презумпції рівності часток кожного з подружжя та буде найбільш доцільним для сторін у справі.

Крім того, Верховний Суд звертає увагу на те, що правила, визначені частиною п`ятою статті 71 СК України застосовуються, коли позивач висуває вимогу про виділення йому в натурі певного майна в порядку поділу, а відповідачу - пропонує грошову компенсацію. Лише у такому випадку позивач зобов`язаний попередньо внести грошові кошти на депозитний рахунок суду, які при задоволенні позову будуть виплачені відповідачу як грошова компенсація його частки у спільному майні.

Доводи касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду щодо визначення строку дії звіту про оцінку транспортного засобу під час нового розгляду справи, є необґрунтованими, оскільки під час нового розгляду суд не приймає нові докази, а досліджує зібрані у справі докази та встановлює фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги ОСОБА_2 , зміни постанови Чернівецького апеляційного суду від 31 травня 2021 року.

У пункті 3 частини першої статті 409 ЦПК Українипередбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги наділений правом змінити рішення.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 412 ЦПК Українисуд змінює рішення, якщо воно переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Керуючись статтями 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 31 травня 2021 року змінити.

Виключити абзац 4 резолютивної частини рішення про задоволення вимоги ОСОБА_1 щодо визнання автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI» з державним номерним знаком НОМЕР_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Виключити абзац 7 резолютивної частини рішення про задоволення вимоги ОСОБА_1 щодо припинення права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI» з державним номерним знаком НОМЕР_1 .

В іншій частині постанову Чернівецького апеляційного суду від 31 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик