Провадження № 2/344/646/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі судді Бородовського С.О., за участі секретаря судового засідання Грегулецької Х.І.,

представника позивача Круць В.М. ,

представника відповідача Яремчук О.О. ,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

в позові вказано, що 14/09/2016 позивач надав відповідачу у борг 11300 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути позику через 6 місяців, тобто до 14/03/2017. Надалі 24/11/2016 позивач надав відповідачу 10540 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути в строк 6 місяців, до 24/05/2017. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача 589929,34 гривень, 5899,29 гривень судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Представник відповідача неодноразово просив суд про відкладення судового розгляду.

Відповідно до ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Отже відповідачу не тільки не гарантовано право на використання показань свідків на доведення обставин вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а прямо заборонено відповідні дії.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже проханням про допит свідків щодо вчинення правочину або оспорювання окремих його частин представник відповідача прямо порушив встановлену для нього відповідну заборону та спрямовував суд на отримання недопустимих доказів. При цьому отримання доказів, у спосіб, що прямо заборонено законом має єдиний правовий наслідок - визнання їх недопустимими.

Разом з цим в ст. 2 ЦПК України неприпустимість зловживання процесуальними правами встановлено в якості загальної засади процесуальних відносин.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України суд запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Так само представник відповідача не подав суду доказу, що у нього були будь-які перешкоди в збиранні доказів, а тому він намагався перекласти обов`язок доказування, який процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача, на суд, що теж належить до форм зловживання процесуальними правами.

Судом встановлено наступні обставини.

14/09/2016 позивач надав відповідачу у борг 11300 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути позику через 6 місяців, тобто до 14/03/2017

24/11/2016 позивач надав відповідачу 10540 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути в строк 6 місяців, до 24/05/2017.

В розписці від 24/11/2016 вказано, що позика за нею є безпроцентною.

08/07/2019 відповідач склав позивачу листа, відповідно до якого заперечив зобов`язання за розпискою від 14/09/2016 та вказав: «… прошу невідкладно направити в мою адресу ксерокопію зазначеної вище розписки від 14 вересня 2016 р., власноручно написаною нібито мною».

Отже в листі від 08/07/2019 відповідач заперечив складання розписки. Разом з цим 01/11/2019 відповідач подав відзив на позов, в якому визнав обставину отримання ним від позивача 14/09/2016 113000 доларів США та 24/11/2016 10540 доларів США, про що відповідачем складено розписки.

Таким чином відповідач надав суду документи, в яких надав взаємно суперечливу інформацію щодо предмету спору.

Також відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Отже відповідач подав суду письмове пояснення, відповідно до змісту якого ним визнано обставину складання відповідачем боргових документів про отримання ним від позивача позик.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

В п. 1 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В п. 1 ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В п. 1 ст. 612 ЦК України вказано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже обов`язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача.

Так само обов`язок щодо спростування розрахунку позивача процесуальним законом безпосередньо покладено на відповідача.

В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору.

Таким чином саме на відповідача на підставі принципу змагальності цивільних процесуальних відносин покладено обов`язок на спростування доводів позивача щодо порушення його прав. Однак відповідач та його представник не подали суду розрахунку на спростування розрахунку позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку позивача 3% річних за період з 15/03/2017 по 14/08/2019 за 883 дні від суми боргу 285325 гривень складає 20707,56 гривень.

Відповідно до розрахунку позивача 3% річних за період з 25/05/2017 по 14/08/2019 за період 812 днів на суму боргу 266135 складає 17760,78 гривень.

14/09/2019 адвокат Круць В.М. та ОСОБА_3 склали договір про надання правової допомоги у справі за позовом до ОСОБА_4 .

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №14/08/19 від 14/09/2019 адвокату сплачено 6000 гривень.

Відповідно до акту виконаних робіт між адвокатом Круць В.М. та ОСОБА_3 загальна вартість за представництво в суді першої інстанції становить 3900 гривень, хоча адвокату сплачено 6000 гривень, а різниця підлягає поверненню у разі відсутності апеляційної скарги.

01/11/2019 відповідач подав відзив на позов, в якому заперечив позов з тих підстав, що позивач замовив у відповідача доставку обладнання з КНР і виготовлення на обладнанні товарів, а прибутки від цього сторони домовились ділити між собою. У відзиві на позов відповідач визнав обставину отримання ним від позивача 14/09/2016 113000 доларів США та 24/11/2016 10540 доларів США, про що відповідачем складено розписки. При цьому відповідач розглядав грошові кошти як отримані для оплати за обладнання та задля співпраці сторін у виготовленні товарів. Вимогу про повернення боргу відповідач позначив як дії позивача щодо незаконного заволодіння майном відповідача.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Отже, по-перше, суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Тому, по-друге, мотив вчинення правочину щодо отримання позики відповідачем не впливає на зміст правочину та його умови.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

позов задовольнити;

стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 589929,34 гривень боргу, 5899,29 судового збору, 3900 гривень за послуги адвоката.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя Бородовський С.О.