РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/361/21
Провадження № 2/327/129/2021
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

у зв`язку з невиконанням ухвали про залишення позову без руху

15.12.2021 року смт. Розівка

Суддя Розівського районного суду Запорізької області Кущ Т.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :

23 листопада 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просхав суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 184598 грн. 10 коп., завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, витрати на проведення автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу у розмірі 3000 грн., а також моральну шкоду в розмірі 50000 грн.. Крім того, позивач ОСОБА_1 прохав стягнути на його користь судові витрати у розмірі 1816 грн. 00 коп..

Пред`явлена позовна заява ухвалою суду від 26 листопада 2021 року була залишена без руху, оскільки позивачем порушені вимоги, передбачені стст.175,177 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Так, судом було зазначено, що позовна заява повинна містити, зокрема, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав (пп.4,5,7-10 ч.3 ст.175 ЦПК України).

Згідно з чч.4,5 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Крім того, позивач зобов`язаний додати до заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази заявник може додати до заяви копії відповідних доказів).

Вимоги щодо оформлення позовної заяви, а саме пункти 7-10 частини третьої статті175 ЦПК України, позивачем не виконані взагалі та посилання на них в позові відсутні.

Крім того, ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом, самостійно, як позивач у справі, визначив коло осіб, які повинні брати участь у справі, зокрема, зазначив серед складу учасників справи в якості відповідача лише ОСОБА_2 .. Позивач обґрунтував це, посилаючись на правову позицію, викладену у Постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, яка зводиться до того, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом з тим, суд вказував, що ОСОБА_1 не врахував останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, яким була змінена дворічна судова практика стягнення шкоди із заподіювачів шкоди, і яка не враховувала наявності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

При цьому, суд, не оцінюючи доказів, роз`яснював позивачу, що в силу вимог ст.1194 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон)), (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19)).

Непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону, є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди. За загальним правилом, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно до Закону, є страховик в межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди як співвідповідач має залучатися до участі у справі страхувальник.

Відповідно до пп.а ч.41.1 ст.41 Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Тобто, якщо ОСОБА_2 не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, співвідповідачем у справі може бути також МТСБУ.

Разом з тим, ОСОБА_1 як в позовній заяві, так і в уточненій заяві, взагалі не зазначив відомостей про наявність чи відсутність страхового полісу як винуватця дорожньо-транспортної пригоди, так і свого, не зазначив про своє звернення з метою отримання страхового відшкодування (регламентної виплати) відповідно до вимог Закону, а також не надав докази на підтвердження належності транспортного засобу відповідачу ОСОБА_2 чи іншій особі (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу тощо), та правомірності керування відповідачем таким транспортним засобом під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди (водійське посвідчення тощо).

Таким чином, суд зазначав, що позивач ОСОБА_1 не вжив заходів досудового врегулювання спору, оскільки законом у даному випадку визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Крім того, до позовної заяви не було додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі за кожною із заявлених вимог, у зв`язку з чим позивачу було роз`яснено порядок його визначення та сплати.

Також суд звертав увагу позивача на те, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи (п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України), а відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів.

Позивачем заявлено як окрему вимогу витрати на експертну оцінку колісного транспортного засобу у розмірі 3000 грн. та як при зверненні до суду із первісним позовом, так і при поданні уточненої позовної заяви, не визначено її правової природи, а саме чи ця сума є матеріальною шкодою та має бути доданою до ціни позову, що вплине на розмір судового збору, чи позивач вважає цю суму судовими витратами, які він поніс у зв`язку із розглядом справи, про що позивач повинен був зазначити у заяві на виконання вимог п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України.

Також, суд звертав увагу позивача на те, що до позовної заяви долучено лише звіт з експертної оцінки №108 від 12 жовтня 2021 року (далі Звіт), який не є експертизою, проведеною в досудовому порядку на підставі заяви позивача ОСОБА_1 , за висновками якого зазначено лише можливу (а не точну) вартість відновлюваного ремонту та при складенні якого оцінювач майна не попереджався про кримінальну відповідальність за дачу свідомо неправдивого висновку, на відміну від експерта, що є гарантією незалежності судового експерта та правильності його висновку відповідно до ст.4 Закону України «Про судову експертизу».

Так само суд звертав увагу позивача на те, що за результатами Звіту, можлива (а не точна) вартість відновлювального ремонту склала 202448 грн. 76 коп., що значно більше ринкової вартості автомобіля без урахування пошкоджень при дорожньо-транспортній пригоді, яка могла становити 184598 грн. 10 коп.. Суд зауважував, що відповідно до статті 30 Закону, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Необхідним критерієм для застосування порядку відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням автомобіля, є встановлення факту фізичного знищення автомобіля. Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження вказаної обставини. Більш того, загальний стан за наданим позивачем Звітом оцінювачем визначено як «гарний».

За таких обставин, суд пропонував позивачу усунути недоліки позовної заяви, для чого судом був встановлений строк в межах 10 днів з дня отримання позивачем ухвали. Ухвала суду отримана позивачем __ 2021 року.

14 грудня 2021 року ОСОБА_1 подав до суду уточнену позовну заяву, а також квитанцію про сплату судового збору, що свідчить про часткове усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду.

Разом з тим, в уточненій позовній заяві ОСОБА_1 послався лише на загальні норми закону, всі зауваження суду щодо порядку відшкодування матеріальних збитків, спричинених дорожньо-транспортною пригодою,підтвердження певних обставин відповідними доказами, проігнорував. Відомості щодо вжиття заходів досудового врегулювання спору та про результати такого врегулювання не зазначив, вимоги щодо оформлення позовної заяви, а саме пункти 7-10 частини третьої статті 175 ЦПК України, позивачем не виконані взагалі та посилання на них в позові відсутні, зауваження суду щодо складу учасників справи та правової природи суми у розмірі 3000 грн., сплачених за проведення оцінки майна, стягнення якої заявлено окремою вимогою, залишені без уваги, тощо.

Таким чином, на переконання суду, у визначений судом строк недоліки, виявлені судом та зазначені в ухвалі від 26 листопада 2021 року, позивачем усунені не були. Заяв про надання додаткового строку для усунення визначених судом недоліків від позивача не надходило.

Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.185 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, - вважати неподаною і повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т.М.Кущ