П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/3281/20

Провадження № 22-ц/4815/186/21

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Першко О.О.

Рішення суду першої інстанції проголошено

(вступна і резолютивна частини):

о 13 год. 04 хв. 09.11.2020 в

м. Рівне Рівненської області

Повний текст рішення складено: 18.11.2020.

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

за участі: сторін та представника відповідача адвоката Пашкевич Ірини Андріївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 листопада 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та встановлення порядку користування квартирою,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та встановлення порядку користування квартирою. Мотивуючи вимоги, вказувалося про належність з 13 вересня 2018 року сторонам на праві спільної часткової власності з розрахунку по Ѕ частці кожному квартири АДРЕСА_1 . Влітку 2019 року відповідач припинив брати участь в утриманні, збереженні спільного майна, оплаті комунальних послуг. самоусунувшись від виконання свого законного обов`язку. В зв`язку з тим, що у квартирі в період з часу придбання по лютий 2020 року відсутнє теплопостачання (опалення) та з урахуванням пониженого погодного температурного режиму, сирості усередині приміщення, почав поширюватися грибок, який руйнував стіни, стелю, набирався конденсат внаслідок існуючої вологості, а тому вважає, що виникла потреба у негайному проведенні ряду поточних ремонтних робіт з метою збереження цілісності та неушкодженості, ринкової вартості об`єкта нерухомості.

13 січня 2019 року позивач звернулася до відповідача з повідомленням про необхідність погодження плану і кошторису ремонтних робіт. Того ж числа фахівцями було проведено обстеження будівельних конструкцій та конструктивних елементів об`єкта, за наслідками якого встановлено необхідність виконання комплексу інженерно-технічних заходів.

Будь-якої відповіді з приводу реагування ОСОБА_2 на письмове повідомлення від 13 січня 2019 року отримано не було. Тому за власні кошти ОСОБА_1 оплачено комунальні послуги, вжито заходів до мирного врегулювання спору, а в приміщеннях спільного користування здійснено ремонтні роботи з метою збереження цілісності та ринкової вартості майна на загальну суму 40 243, 74 гривні.

Зважаючи на це, просила стягнути з відповідача на ї користь 20 121, 87 гривень, встановивши порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , за яким виділити їй у користування кімнату "4" площею 12, 3 м2, у користування ОСОБА_2 кімнату "5" площею 8 м2, інші приміщення коридор "1" площею 2, 7 м2, туалет "2" площею 1 м2, допоміжну прохідну кімнату "3" площею 4, 4 м2 залишити у спільному користуванні.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 19 985, 46 гривень.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , згідно з яким виділено у користування позивачу кімнату, позначену "4" , площею 12, 3 м2, у користування відповідача виділено кімнату, позначену "5", площею 8 м2; інші приміщення коридор, позначений "1", площею 2, 7 м2, туалет, позначений "2", площею 1 м2, допоміжну прохідну кімнату, позначену "3", площею 4, 4 м2, залишено у спільному користуванні сторін.

В задоволенні решти вимог позивачу відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 675, 90 гривень судового збору.

У поданій апеляційній скарзі відповідач покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, які полягали у порушенні норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповноті з`ясування обставин, що мають значення для справи.

На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом того, що позивачем ОСОБА_2 не повідомлялася щодо проведення ремонтно-будівельних робіт у квартирі АДРЕСА_1 . Лише 11 лютого 2020 року вона відповіла на отримане повідомлення ОСОБА_1 від 04.02.2020, де вказувала, що станом на той час не одержувала пропозиції погодження плану і кошторисних робіт; такі відомості на її адресу не надходили. Заявник звертала увагу, що не користується квартирою, що є об`єктом спільної сумісної власності, з огляду на те, що позивач змінила самовільно вхідні двері і не дає їй ключів.

Не погоджувалася з висновками суду про те, що вартість обстеження та ремонт у спірній квартирі виконаний і оплачений позивачем ще до того, як повідомила відповідача про необхідність проведення такого обстеження та ремонту. При цьому не згодна і з вартістю ремонту, адже кошторис з нею не узгоджувався.

Вважала, що порушення норм процесуального права полягають у відмові суду у зупиненні провадження у справі до вирішення іншої за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та видачі ключів. Не погоджувалася також і з відмовою суду у призначенні судової будівельно-технічної експертизи на предмет можливості справедливого розподілу спірних кімнат у рівних частках кожному, а також із відмовою про допит експерта у судовому засіданні. Цими процесуальними діями судом було порушено вимоги ст. 197 ЦПК України щодо позбавлення права на подання доказів, заявлення клопотань тощо з метою повного і всебічного розгляду справи.

Окрім того, в силу п. 6 ч. 2 ст. 175 ЦПК України позивач повинна була надати відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, однак наведених положень закону не виконала.

На її думку, Акт технічного обстеження будівельних конструкцій та конструктивних елементів об`єму квартири АДРЕСА_1 не засвідчує вини відповідача у розповсюдженні грибка. Також судом залишено без уваги те, на підставі чого проведені розрахунки спеціалістами, які здійснювали це обстеження; відсутність розрахунку по ґрунту; відсутність графічної частини в акті; відсутність аналізу нормативно-правової частини акту тощо. Тобто цей доказ не відповідає вимогам, передбаченим ст.ст. 79-80 ЦПК України.

Щодо показань свідків, то вважала, що судом неправильно їх оцінено, адже ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 жодним чином не підтвердили домовленості сторін про добровільний розподіл користування кімнатами. При цьому свідок ОСОБА_7 засвідчив, що чув, як позивач і відповідач домовлялися, не зазначаючи час, місце, обставини і чи був присутній при домовленості сторін. Про решту доказів копій квитанцій, видаткових накладних, товарних чеків зазначала, що вони є недостовірними і недостатніми.

З приводу неправильного застосування норм матеріального права посилалася на хибність висновку суду про регулювання спірних відносин нормою ст. 319 ЦК України, оскільки відповідач не порушувала прав позивача в частині володіння, користування та розпоряджання майном. Навпаки, позивач перешкоджає ОСОБА_2 у користуванні належним майном, самовільно проводить у приміщенні ремонт, не узгодивши з нею, і намагається стягнути половину суми з відповідача, якій навіть не має наміру повернути ключі від вхідних дверей.

Щодо тверджень суду про існування зобов`язання власника утримувати майно, то заявник протягом всього часу брала участь у ремонтних роботах до моменту викрадення міжкімнатних дверей з квартири.

Вважає, що суд не врахував вимоги ст. 358 ЦК України щодо здійснення права спільної часткової власності, а саме, що таке право здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Позивач, не дочекавшись відповіді ОСОБА_2 на її повідомлення, на свої уподобання та власний ризик здійснила ремонтні роботи, які, на її думку, є неякісними.

З викладених міркувань просила скасувати рішення суду першої інстанції, прийнявши нове про відмову ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_2 .

У поданому відзиві ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити. При цьому посилалася на обґрунтованість висновків суду щодо достатності правових і фактичних підстав для задоволення її позову, адже всупереч домовленості сторін вона особисто понесла витрати на ремонт квартири АДРЕСА_1 , яка є їхньою спільною сумісною власністю. Тобто відповідач зобов`язана їй повернути половину грошових коштів.

Крім цього, порядок користування квартирою судом встановлено з дотриманням обставин, які вже склалися між сторонами, тобто кімнату площею 12, 3 м2 виділено позивачу, а кімнату площею 8 м2 відповідачу, а решту приміщень у спільне користування їх обох.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно виходив із доведеності та обґрунтованості позову, оскільки ремонтні роботи проведені ОСОБА_1 з метою недопущення руйнації, належного утримання та збереження приміщення, яке належить обом сторонам у рівних частках. Тобто ОСОБА_2 зобов`язана відшкодувати на користь позивача половину вартості цих робіт, що сумарно склало 19 985, 46 гривень.

Щодо встановлення порядку користування квартирою, то судом належно взято до уваги попередню домовленість між сторонами з приводу користування приміщенням, а саме кімнату, позначену "4", площею 12, 3 м2 виділено позивачу, а кімнату, позначену "5", площею 8 м2 відповідачу, а решту приміщень: коридор, позначений "1", площею 2, 7 м2, туалет, позначений "2", площею 1 м2, допоміжну прохідну кімнату, позначену "3", площею 4, 4 м2, залишено у спільному користуванні.

Як з`ясовано судом, і ці обставини сторонами не заперечуються та визнаються, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 з розрахунку по Ѕ частці за кожною, що також вбачається із копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №137693066 від 13.09.2018 та Інформацією з Держанвого реєстру речових прав на нерухоме майно і Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №196803937 від 20.01.2020.

З технічного паспорта на цю квартиру видно, що житло має такі приміщення: житлова, позначена "4", площею 12, 3 м2, житлова, позначена "5", площею 8 м2, коридор, позначений "1", площею 2, 7 м2, туалет, позначений "2", площею 1 м2, допоміжна, позначена "3", площею 2, 7 м2.

За результатами складеного 13 січня 2020 року на замовлення ОСОБА_1 . Акту обстеження будівельних конструкцій і конструктивних елементів квартири АДРЕСА_1 , в рамках вимог критеріїв ІІ-ї групи граничних станів будівель і споруд (придатність до нормальної експлуатації), в т.ч. умов комфортності, а саме: промокання, вологість повітря більше 70%, запах затхлості і вогкості в приміщенні; масове ураження грибком стін і перегородок, наявність конденсату, незадовільна інсоляція і температура повітря в приміщеннях, загальний технічний стан досліджуваного об`єкта класифіковано за третім ступенем, як незадовільний, непридатний для подальшої нормальної експлуатації. Для забезпечення надійної подальшої експлуатації досліджуваного об`єкта необхідно виконати комплекс інженерно-технічних заходів, зокрема: влаштування горизонтальної гідроізоляції стін і підлоги в приміщеннях квартири з використанням матеріалів Makseal Super або технології фірми Ceresit (як варіант); влаштування примусової вентиляції приміщень; влаштування опорядження перегородок з пінобетонних блоків окремими місцями; влаштування опалення приміщень для забезпечення нормативної температури повітря в приміщеннях квартири з приведенням у відповідність до мінімально допустимого значення опору теплопровідності.

Того ж числа позивачем було направлено на адресу реєстрації ОСОБА_2 та адресу, зазначену нею як робоче місце адвоката в Єдиному реєстрі адвокатів України, письмове повідомлення, де просила протягом трьох днів з дня отримання листа добровільно звернутися з метою погодження плану і кошторису ремонтних робіт. При цьому вказувалося, що відповідач, починаючи з літа 2019 року, не бере участі в утриманні, збереженні спільного майна, оплаті комунальних послуг. Через те, що у квартирі відсутнє теплопостачання (опалення), з урахуванням погодного пониженого температурного режиму, сирості, всередині приміщення поширюється грибок, що руйнує стелі, стіни, постійно збирається конденсат внаслідок вологості, а тому слід провести ряд поточних ремонтних робіт з метою збереження цілісності та неушкодженості, а також ринкової вартості об`єкта нерухомості. Доказами надіслання листа 14 січня 2020 року є копії накладних №№063, 8071 та копії описів вкладень.

В подальшому, 24 січня 2020 року, ОСОБА_1 за тими ж самими адресами надсилала відповідачу повідомлення про необхідність отримання дубліката ключів від вхідних дверей, де просила у найкоротший термін зв`язатися з цією метою з нею, оскільки в ході ремонту вхідні двері буде замінено на якісніші. Доказами надіслання листа 24 січня 2020 року є копії накладних №№116, 108 та копії описів вкладень.

Того ж числа позивачем було надіслано за попередніми адресами ОСОБА_2 повідомлення про надання дубліката ключів від вхідних дверей, яким надіслано безпосередньо і дублікат ключів, що видно з експрес-накладної №0107. Дане відправлення не було доставлене через відмову від його отримання 30 січня 2020 року.

Згодом, 04 лютого 2020 року, ОСОБА_1 за попередніми адресами було надіслано відповідачу досудову пропозицію, де просила в триденний термін з дня отримання звернутися з метою добровільного погашення суми грошових коштів, що відповідатиме Ѕ від загальної вартості, адже 13 січня 2020 року вона вже зверталася з пропозицією погодити план і кошторис необхідних ремонтних робіт. За період січень-лютий 2020 року було проведено (і проводилися на той час) необхідні поточні ремонтні роботи за власні кошти на суму 34 428, 24 гривні. Доказами надіслання листа 04 лютого 2020 року є копії накладних №№918, 900 та копії описів вкладень.

У відповіді на дане звернення 11 лютого 2020 року відповідач надіслала ОСОБА_1 листа, де зазначалося, що пропозиція погодити план і кошторис робіт на її адресу не надходили, а тому й відповідні план і кошторис погоджено нею не було. Висловлювала переконання, що ремонт позивачем зроблено самовільно, з нею його не узгоджено, а відтак відсутні будь-які законні підстави для стягнення з неї грошових коштів. Приміщенням вона не користується через відсутність технічної можливості перебувати у приміщенні, яке належить їй на праві спільної часткової власності, а, отже, не вбачається і підстав для оплати відповідачем витрат з оплати комунальних послуг, якими вона не користується. Цей лист тоді ж надіслано ОСОБА_2 на адресу позивача, однак їй вручено не було в зв`язку із поверненням через закінчення встановленого строку зберігання.

Як правильно встановив суд попередньої інстанції на основі досліджених письмових доказів у справі, позивачем витрачено на придбання будівельних матеріалів для приміщень загального користування у квартирі АДРЕСА_1 протягом січня-лютого 2020 року 28 581, 15 гривень; оплату комунальних послуг за період січень-лютий 2020 року проведено на суму 2 189, 70 гривень; за генеральне прибирання офісу (квартири) після ремонту ОСОБА_1 сплачено 400 гривень; витрати, сплачені на користь підприємця ОСОБА_8 за обстеження будівельних конструкцій і конструктивних елементів, склали 8 800 гривень. Сумарно розмір понесених витрат позивачем склав 39 970, 85 гривень.

Згідно зі ст.ст. 322, 358, 360, 526, 544 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а аза відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

З правової позиції, що виловлена Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц, вбачається, що тлумачення норм цивільного права, які регулюють право спільної часткової власності, дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги, регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Беручи до уваги, що понесення витрат на ремонті роботи викликано можливою руйнацією квартири, необхідністю її утримання та збереження від зовнішніх факторів (конденсат, грибок, проникаюча волога і холод тощо), а позивач повідомляла належним чином ОСОБА_2 про це і пропонувала їй обговорити питання плану ремонту та кошторис, тому відповідач зобов`язана компенсувати на користь особи, що їх понесла, половину вартості робіт та послуг, що становить 19 985, 46 гривень (39 970, 85 гривень : 2).

Щодо встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 , то судом правильно враховано, що сторонам належать ідеальні частки у праві власності на спільне майно, які є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належать не частка у спільному майні, а частка у праві власності на майно. Визнання за кожним із співвласників права на конкретну частку майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі у разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно із розмірами належних їм часток.

Оскільки спірні відносини не стосуються поділу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України виділяє у користування сторонам в натурі частки, які відповідають частці кожного у праві спільної часткової власності. При цьому допускається можливість відійти вів незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Згідно із ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Приходячи до переконання про залишення оскаржуваного рішення без змін, колегія суддів бере до уваги, що сторони визначили між собою, хто користується якою жилою кімнатою, які відрізняються між собою за площею. Тобто з урахуванням того, що частки обох є рівними по Ѕ, виходячи із визначених розмірів квартири АДРЕСА_1 , суд попередньої інстанції встановив порядок користування, виділивши ОСОБА_1 кімнату, позначену "4", площею 12,3 м2, у користування ОСОБА_2 кімнату, позначену "5", площею 8 м2; інші приміщення: коридор, позначений "1", площею 2, 7 м2, туалет, позначений "2", площею 1 м2, допоміжну кімнату, позначену "3", площею 4, 4 м2 залишено у спільному користуванні сторін.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягала позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов, стягнувши із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 19 985, 46 гривень витрат, понесених на ремонті роботи, та встановивши порядок користування квартирою за умовами, з приводу яких уже існувала фактична домовленість між сторонами.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність належного повідомлення стосовно листів від 13 січня та 24 січня 2020 року, то вони спростовуються матеріалами справи. Так, на а.с. 24-24, зв., 26-27, 29-29, зв., 31-32, т. 1; містяться копії накладних №№ 8063, 071, 116 і 108 та копії описів вкладів до листів, які вказують про направлення ОСОБА_2 від імені позивача письмових повідомлень з пропозиціями узгодити план і кошторис ремонтних робіт, а також отримати дублікат ключів від вхідних дверей.

Не заслуговують на увагу аргументи заявника про недостовірність Акту обстеження будівельних конструкцій і конструктивних елементів квартири АДРЕСА_1 , оскільки будь-яких доказів відповідачем на його спростування надано не було.

З приводу покликань ОСОБА_2 на сумнівність показань свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , то їхні свідчення узгоджуються між собою та іншими доказами у справі, є послідовними, детальними, переконливими і в сукупності з іншими засобами доказування підтверджують обставини, на які посилалася позивач.

Не погоджується колегія суддів і з твердженнями автора апеляційної скарги про неправильність застосування норм матеріального права, адже ці доводи спростовуються правильністю висновків суду першої інстанції.

Щодо аргументів ОСОБА_2 про порушення судом норм процесуального права, то вони є безпідставними.

Так, згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Проте будь-яких доказів про існування таких процесуально-правових дефектів позивачами надано не було, матеріали справи не містять, а судом не було здобуто.

Не встановлено апеляційним судом підстав для застосування норми ч. 3 ст. 376 ЦПК України, де наведено повний і вичерпний перелік обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення.

Решта доводів апеляційної скарги також визнаються необґрунтованими та з огляду на це колегією суддів відхиляються.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

У справі "Рябих проти Росії" (заява №52854/99, рішення від 24 липня 2003 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 § І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення мають використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень.

Підставою для залишення апеляційної скарги без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 листопада 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 02.03.2021

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: С.В.Боймиструк

Н.М.Ковальчук