Справа № 126/2472/20
Провадження № 22-ц/801/2343/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Губко В. І.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 рокуСправа № 126/2472/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача: Рибчинського В.П.,

суддів: Денишенко Т.О., Копаничук С.Г.,

за участі секретаря судового засідання Кобенди Ю.О., Гончарука В.В. та його представника адвоката Денисюка О.С., Білевич Г.К., прокурора Міняйло І.М., розглянувши апеляційну скаргу Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 17 червня 2021 року у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та приватного сільськогосподарського підприємства "Обрій", треті особи без самостійних вимог на боці позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання права власності, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 " про визнання спільної часткової власності, -

в с т а н о в и в:

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ПСП "Обрій", треті особи без самостійних вимог на боці позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання права власності, мотивуючи тим, що він з 12.06.1990 року був членом колгоспу «Більшовик» с. Тирлівка, Бершадського району, Вінницької області реорганізованого у подальшому у КСП «Обрій» та 20.09.2000 року звільнений за власним бажанням. Актом про передачу та прийом майна, складеним 30 червня 2009 року, ПСП «Обрій» в особі директора Христича А. Г., що діє на підставі статуту з однієї сторони та ОСОБА_1 з другої сторони здійснено передачу (прийом) майна відповідно до поданої ОСОБА_1 заяви та рішення зборів співвласників від 28 лютого 2009 року. Актом засвідчено те, що директор ПСП «Обрій» передав майно, в натурі, а ОСОБА_1 отримав 1/4 частину приміщення вівчарні на суму 7283 гривень. Відповідно до накладної №66 від 18.05.2009 року за Ф. №87 сільгоспобліку ОСОБА_1 видано майно в натурі вівчарня (склад під зерно) в 1/4 частині на суму 7283 гривні. Рішенням виконавчого комітету Шляхівської сільради Бершадського району Вінницької області від 18 червня 2020 року № 34 «Про присвоєння адреси» присвоєно адресу даній нежитловій будівлі, переданій ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 . КП «Бершадське районне бюро технічної інвентаризації» на замовлення ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт (реєстровий номер 398) на виробничий будинок (нежитлова будівля, склад) розташований по АДРЕСА_1 .

Довідкою КП «Бершадське районне бюро технічної інвентаризації» від 02.07.2020 року № 390 засвідчено, що нежитлова будівля в буд. АДРЕСА_1 зареєстровано в книзі під № ФН-2 за реєстровим номером 398. З цієї довідки вбачається розміри часток у згаданій вище будівлі. ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право на власність від 28.08.2009 № НОМЕР_1 - 1/6; ОСОБА_4 -1/6; ОСОБА_5 - 1/6; ОСОБА_1 (право власності не оформлено) -1/4; ОСОБА_2 (право власності не оформлено)-1/4.

Бажаючи оформити належним чином право власності на спірне приміщення позивач звернувся до державного реєстратора. Рішенням державного реєстратора № 54829723 від 28 жовтня 2020 року позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на спірне приміщення.

Зазначеним приміщенням позивач відкрито, безперервно володіє з 30 червня 2009 року по сьогодні, оскільки протягом вказаного часу зберігає там власне зерно, здійснює поточні ремонти, що підтверджується, зокрема актом про передачу та прийом майна від 30 червня 2009 року.

19.02.2021 ОСОБА_2 подала зустрічний позов, в якому вона просить визнати за нею право приватної власності на 1/4 частину спільної часткової власності нежитлового приміщення (складу), загальна площа якого 817.8 кв.м., розташованого в АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 фактично є співвласниками в рівних частках по 1/4 частин нежитлового приміщення (склад під зерно) і відповідно до п. 2 ст. 355 ЦК України таке майно може належати особам на праві спільної часткової власності.

Вказала, що вона та її чоловік ОСОБА_7 були членами колгоспу "Більшовик" с. Тирлівка, реорганізованого у КСП "Обрій", що підтверджується записами в трудовій книжці. ПСП «Обрій», в рахунок майнових паїв, згідно рішення зборів співвласнику від 03.02.2006 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 передано майно в натурі - 1/4 частина приміщення вівчарні (склад під зерно), розташованої в АДРЕСА_1 на суму 7283 грн, що підтверджується актом про передачу та прийом майна від 28 липня 2001 року і накладною № 48 від 28.07.2008 року.

КП Бершадське РБТІ виготовило технічну документацію на нежитлове приміщення, реєстраційний № 398. В технічному паспорті зазначено, що нежитлова будівля (склад), загальною площею 817.8 кв.м розташована в АДРЕСА_1 , і на 1/4 його частку право власності не оформлено.

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_7 помер. Позивач за зустрічним позовом як дружина померлого, в порядку ст. 1269 ЦК України, прийняла спадщину - проживала постійно зі спадкодавцем однією сім`єю, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та довідкою Джулинської ОТГ від 16.02.2021 року за № 67.

Зазначеним приміщенням ОСОБА_2 безперервно володіє з 2009 року по даний час і використовує його для власних потреб, зберігає та підтримує в належному стані, що підтверджується актом про передачу та прийом майна від 28 липня 2001 року.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 17 червня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та приватного сільськогосподарського підприємства "Обрій", треті особи без самостійних вимог на боці позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання права власності - задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/4 спільної часткової власності нежитлового приміщення , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ПСП "Обрій" про визнання спільної часткової власності - задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/4 спільної часткової власності нежитлового приміщення (складу), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Гайсинська окружна прокуратура Вінницької області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, ОСОБА_1 з 12.06.1990 року був членом колгоспу «Більшовик» с. Тирлівка, Бершадського району, Вінницької області реорганізованого у подальшому у КСП «Обрій» та 20.09.2000 року звільнений за власним бажанням.

Відповідно до акту про передачу та прийом майна, складеного 30 червня 2009 року, ПСП «Обрій» в особі директора ОСОБА_8 , здійснено передачу (прийом) майна ОСОБА_1 , відповідно до поданої ним заяви та рішення зборів співвласників від 28 лютого 2009 року.

Згідно акту директор ПСП «Обрій» передав майно, в натурі, а ОСОБА_1 отримав 1/4 частину приміщення вівчарні на суму 7283 гривень.

Відповідно до накладної №66 від 18.05.2009 року за Ф. №87 сільгоспобліку ОСОБА_1 видано майно в натурі вівчарня (склад під зерно) в 1/4 частині на суму 7283 гривні.

Також встановлено, що ОСОБА_2 та її чоловік були членами колгоспу «Більшовик» с. Тирлівка, та в рахунок майнових паїв, згідно рішення зборів співвласників від 03.02.2006, їм передано майно в натурі - ј частина приміщення вівчарні, розташованої по АДРЕСА_1 , що підтверджується актом про передачу та прийом майна від 28.07.2001 і накладною №48 від 28.07.2008.

Рішенням виконавчого комітету Шляхівської сільради Бершадського району Вінницької області від 18 червня 2020 року № 34 «Про присвоєння адреси» присвоєно адресу даній нежитловій будівлі, переданій ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 .

На замовлення ОСОБА_1 КП «Бершадське районне бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт (реєстровий номер 398) на виробничий будинок (нежитлова будівля, склад) розташований по АДРЕСА_1 .

Довідкою КП «Бершадське районне бюро технічної інвентаризації» від 02.07.2020 року № 390 засвідчено, що нежитлова будівля в буд. АДРЕСА_1 зареєстровано в книзі під № ФН-2 за реєстровим номером 398.

Відповідно до даної довідки ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право власності від 28.08.2009 № НОМЕР_1 належить 1/6 частка спірної нежитлової будівлі; ОСОБА_4 - 1/6 частка; ОСОБА_5 - 1/6 частка; ОСОБА_1 (право власності не оформлено) -1/4 частка; ОСОБА_2 (право власності не оформлено)- ј частка.

Рішенням державного реєстратора № 54829723 від 28 жовтня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації права власності на спірне приміщення.

Задовольняючи первісний та зустрічний позови суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за правилами статті 344 ЦК України добросовісно володіють майном і понад 5 років продовжують відкрито, безперервно користуватися нерухомістю.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на майно за набувальною давністю, визначені у статті 344 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено такі висновки щодо застосування інституту набувальної давності: Умовами набуття права: власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено (постанова Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18)).

Зазначені висновки узгоджуються з роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», який роз`яснив судам, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

Велика Палата Верховного Суду підтримала правовий висновок Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 1 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц про те, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про визнання права власності за набувальною давністю не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

З матеріалів справи вбачається, що зазначене спірне приміщення вівчарні передано ОСОБА_2 на підставі акту приймання передачі від 28.07.2008 та рішення зборів співвласників майна реорганізованого ПСП «Обрій» від 03.02.2006.

ОСОБА_1 передано майно на підставі акту приймання передачі від 30.06.2009 та рішення зборів співвласників від 28.02.2009 року.

Зазначене свідчить, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було відомо про те, хто є власником майна, право власності на яке вони просять визнати за набувальною давністю.

На вищезазначене суд першої інстанції належної уваги не звернув, у суду першої інстанції не було правових підстав для визнання за сторонами права власності за набувальною давністю на вказане приміщення вівчарні (складу під зерно) за вказаних обставин.

За таких обставин, рішення першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в рівних частинах на користь Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області підлягають стягненню витрати понесені на сплату судового збору при зверненні до суду апеляційної інстанції в сумі 2623,20 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області задовольнити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 17 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та приватного сільськогосподарського підприємства "Обрій", треті особи без самостійних вимог на боці позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання права власності, та зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ПСП "Обрій" про визнання спільної часткової власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках на користь Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області, сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2623,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Т.О. Денишенко

С.Г. Копаничук