ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/3127/20 Головуючий суддя І інстанції Труханович В. В.
Провадження № 22-ц/818/1444/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: визначення місця проживання дитини
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

судді-доповідача Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В.,Хорошевського О.М.

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Москаленко Ірини Борисівни на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 листопада 2020 року, постановлену у складі головуючого судді Труханович В.В. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на дитину та дружину,

встановив:

У травні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , про визначення місця проживання дитини.

У червні 2020 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на дитину та дружину.

23 листопада 2020 року від ОСОБА_2 до суду надійшла заява про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення у цивільній справі № 953/14606/20 за позовною заявою ОСОБА_2 до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про скасування висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, яка перебуває в провадженні Київського районного суду м. Харкова (головуючий суддя Божко В.В.).

Заява мотивована тим, що у провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про скасування висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. Висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, який ОСОБА_2 оскаржується в суді, було складено в рамках цивільної справи, що розглядається Жовтневим районним судом м. Харкова про визначення місця проживання дитини.

Зазначає, що оскільки висновок Департаменту по цій категорії справ є обов`язковим, вважає, що до прийняття рішення Київським районним судом м. Харкова неможливо розгляд даної цивільної справи.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 листопада 2020 року провадження у справі зупинено до набрання рішенням законної сили у цивільній справі № 953/14606/20 за позовною заявою ОСОБА_2 до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про скасування висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, яка перебуває в провадженні Київського районного суду м. Харкова (головуючий суддя Божко В.В.).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Москаленко І.Б. просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

Вказує на те, що висновок Департаменту служб у справах дітей є лише доказом у цивільні справі про визначення місця проживання дитини, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами. Саме суд, в провадженні якого знаходиться справа про визначення місця проживання дитини, повинен надати оцінку висновку та погодитись чи не погодитись з ним, якщо вважатиме, що він є недостатньо обґрунтованим чи суперечить інтересам дитини.

Зазначає, що судом першої інстанції не обґрунтована неможливість розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини до вирішення справи, яка розглядається Київським районним судом м. Харкова про скасування висновку.

Зауважує, що у суду не було правових підстав для зупинення провадження у справі за п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, оскільки зупинення провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи на стадії судового розгляду справи по суті нормою ч.3 ст.210 ЦПК України не допускається.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що скасування висновку департаменту служб у справах дітей №440 від 26.08.2020 року унеможливить подальший розгляд даної справи, оскільки висновок є обов`язковим під час вирішення справи щодо визначення місця проживання дитини.

Окрім цього, у разі скасування висновку він не зможе вважатися достовірним доказом у розумінні ст..79 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради просить апеляційну скаргу задовольнити та справу направити для продовження розгляду.

Відзив мотивовано тим, що неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у даній справі, отже підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді, а припущення про те, що рішення у ній має значення для цивільної справи, яка розглядається та неможливість її розгляду до вирішення такої іншої справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зупиняючи провадження у справі за вказаним позовом з посиланням на п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України , суд першої інстанції виходив з неможливості її розгляду до розгляду по суті цивільної справи № 953/14606/20.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

За змістом даної норми така підстава застосовується, у тому разі, якщо лише в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зупиняє провадження у справі лише у тому випадку, коли її неможливо розглянути в межах предмету доказування по цій справі. Якщо питання про наявність преюдиціальних фактів, від яких залежить вирішення цієї справи вирішується в іншій цивільній, господарській або кримінальній справі чи у справі, що розглядається в адміністративному порядку. Сам по собі розгляд питання іншим органом, не пов`язаний зі встановленням наявності чи відсутності таких юридичних фактів, не є підставою для зупинення провадження.

Згідно п.5 ч.1 ст.253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п.6 ч.1 ст.251 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Оцінюючи доводи учасників цивільного процесу при розгляді питання про зупинення провадження з підстав п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, на предмет неможливості розгляду цієї справи, суд повинен встановити: чи існує тісний матеріально-правовий зв`язок між справами; чи результати розгляду іншої справи можуть вплинути на результати справи, де вирішується питання про зупинення провадження (мають преюдиціальне значення для іншої справи); чи повністю виключається за можливими результатами розгляду іншої справи ймовірність виникнення підстав, з якими цивільний процесуальний закон передбачує перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

При цьому слід враховувати, що неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи.

Відповідно до висновків, зазначених у постанові Верховного Суду України №6-1957цс16 від 01 лютого 2017 року, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.

У п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» була сформульована правова позиція щодо необхідності зупинення провадження у справі в таких випадках. Так, Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , про визначення місця проживання дитини та ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на дитину та дружину.

Із змісту позовних вимог у даній справі вбачається, що предметом позову є визначення місця проживання дитини.

В іншій цивільній справі № 953/14606/20 за позовом ОСОБА_2 до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про скасування висновку №440 від 26.08.2020 року, яка розглядається Київським районним судом м.Харкова є визнання висновку необґрунтованим та таким, що ґрунтується на недоведених обставинах.

Разом з тим, всупереч вимогам процесуального закону, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не навів мотивів, на підставі яких він дійшов висновку про об`єктивну неможливість розгляду даної справи до вирішення іншої справи 953/14606/20, зокрема неможливість встановити та оцінити певні конкретні обставини (факти), що мають суттєве значення для вирішення цього спору на підставі наявних в матеріалах справи доказів, відбувшись загальним посилання в ухвалі на неможливість прийняття рішення у даній справі. Сама по собі взаємопов`язаність справ ще не свідчить про неможливість розгляду даної справи до прийняття рішення у іншій справі, оскільки незалежно від результату розгляду справи №953/14606/20, суд має достатньо правових підстав для розгляду та вирішення по суті справи № 639/3127/20.

При цьому, колегія суддів враховує, що оспорення позивачем правомірності висновку Департаменту служб у справах дітей №440, який є доказом у даній справі, не свідчить про неможливість розгляду даної справи.

Розгляд справи № 953/14606/20 не заважає суду першої інстанції з`ясувати факти, викладені в позові. Сторони з цього приводу не обмежені у праві надавати свої доводи та заперечення, а також докази на їх підтвердження, а суд дослідити ці докази та встановити наявність чи відсутність цього юридичного факту.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Розумність строків розгляду справи згідно ст.2 ЦПК України належить до основних засад (принципів) цивільного судочинства і є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування у стані невизначеності учасників процесу, а нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).

Також, матеріали справи свідчать про те, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 вересня 2020 року у справі закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Зупиняючи провадження, суд не звернув уваги на те, що згідно приписів ч.3 ст.210 ЦПК України зупинення провадження у справі на стадії її розгляду по суті передбачено тільки з підстав, встановлених п.п.1-3 ч.1 ст.251 ЦПК України.

Тому висновок суду першої інстанції про необхідність зупинення провадження у даній справі не узгоджуються з положеннями п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України та не сприяє виконанню вказаного у ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданню цивільного судочинства. Доводи апеляції спростовують висновки суду.

Оскільки суд першої інстанції порушив вказані норми цивільного процесуального права, що призвело до неправильного вирішення заяви про зупинення провадження у справі, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржена ухвала скасуванню з направленням справу для подальшого розгляду.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Москаленко Ірини Борисівни задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 листопада 2020 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на дитину та дружину повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку, відповідно до статті 389 ЦПК України, не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 02 березня 2021 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.