Справа №339/11/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі :

головуючої судді О. С.Головенко

секретаря судового засідання В.Є.Латик

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Представник АТ КБ " Приватбанк" звернувся з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 19135.98 грн. за кредитним договором б/н від 16 січня 2016 року.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, підтвердивши свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на сайті, складає між нею та банком договір про надання послуг.

Однак порушувала зобов`язання щодо своєчасності та повноти повернення отриманих коштів, внаслідок чого і виникла зазначена заборгованість.

11 січня 2021 року відкрито провадження, призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та відмовлено в клопотанні про огляд веб сайту.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання, в якому просить засідання проводити у його відсутності (а.с.4, 79).

Такі дії не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилася та не подала відзив на позов, про дату, час і місце цього засідання була повідомлена у встановленому законом порядку (а.с.90, 94).

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Умови проведення заочного розгляду справи викладені в ст.280 ЦПК України, згідно якої суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Як вбачається із змісту поданої заяви на а.с.56, представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував.

Враховуючи згоду представника позивача, суд, керуючись вимогами ст.280 ЦПК України, ухвалив про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які представник позивача посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 16 січня 2016 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк" ( а.с.10).

У вказаній заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені, штрафів за порушення будь-якого зобов`язання боржником.

На підтвердження факту укладення договору, окрім вказаної анкети-заяви, позивач надав суду витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", а також витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які були розміщені на сайті (а.с.11-64).

Наявна в матеріалах справи виписка з рахунку свідчить про те, що на підставі зазначеної заяви ОСОБА_2 надані кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту, який в подальшому збільшений до 10500 грн. (а.с.8).

Звертаючись до суду з даним позовом, банк посилався на ту обставину, що відповідач належним чином не виконує кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 26 жовтня 2020 року заборгованість становить 19135.98 грн. з них: 13844.16 грн. заборгованість за тілом кредиту, 464.62 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 4827.20 грн.- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України (а.с.5-9).

Відповідно до ст. 1054, 526 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За правилами ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ч.1 ст.638 ЦК України закріплена норма, згідно з якою договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Долучені до позовної заяви витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт, а також Умов та правил надання банківських послуг передбачають можливість нарахування пені та штрафів у разі прострочення виконання кредитних зобов`язань.

Водночас, матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Тарифи та Умови були надані відповідачеві для ознайомлення та були погоджені ним при підписанні анкети-заяви.

Так, у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) зроблено висновок про те, що роздруківка Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони ( банку), яка може вносити відповідні зміни в умови і правила надання банківських послуг.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у вищезгаданій постанові від 3 липня 2019 року дійшла висновку про те, що в даному випадку неможливо застосовувати до вказаних правовідносин положення частини 1 ст.364 ЦК України, оскільки Умови та правила, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" з часу виникнення спірних правовідносин й до звернення позивача до суду з даним позовом, що не виключає можливості долучення кредитором до позовної заяви витягу з Тарифів та Умов у будь-яких редакціях, найбільш сприятливих для задоволення позову.

Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила надання банківських послуг та за відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про порядок та розмір нарахування неустойки за несвоєчасне повернення кредиту, надані банком витяги з Умов та Тарифів не можуть розцінюватись як стандартна ( типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

Надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг, враховуючи їх мінливий характер, не можна вважати складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не підписані позичальником. Лише факт безпосереднього підписання позичальником Умов та правил може свідчити про прийняття ним запропонованих йому умов кредитування.

Тому відсутні підстави вважати, що сторони дійшли згоди та обумовили у письмовому вигляді ціну договору, в тому числі й відповідальність у вигляді неустойки та штрафу.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, у вищезазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов і правил надання банківських послуг, оскільки зазначені Умови та правила становлять значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для їх розуміння.

Таким чином, відсутні підстави стверджувати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України " Про захист прав споживачів" щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та надав би можливість покласти на слабшу сторону- споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків в сумі 464.62 грн. слід відмовити з наведених вище підстав.

Разом з тим, суд приходить до висновку про те, що на користь позивача підлягає стягненню заборгованість зі сплати тіла кредиту у розмірі 13844.16 грн.

Так, долучена до матеріалів справи виписка з рахунку свідчить про надання відповідачеві кредитних коштів, використаних ОСОБА_1 , яка здійснювала списання цих коштів з рахунку та поповнення готівкою своєї картки.

Заслуговує на увагу та обставина, що анкета-заява відповідача не містить й строку повернення кредиту.

Проте, враховуючи ту обставину, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачеві не повернуті, а також з огляду на зміст ч.2 ст.530 ЦК України, якою перебачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, в даному випадку позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 13844.16 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 4827.20 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, то такі не підлягають задоволенню.

Так, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою ст.1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 ЦК України.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої ст. 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої ст. 625 ЦК України не можуть застосовуватись одночасно.

Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.»

Для вирішення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, обов`язковим є встановлення строку кредитування.

Суд, визначаючи вказаний строк, встановив, що за кредитним договором, укладеним між сторонами, остання картка № НОМЕР_1 відкрита на ім"я відповідача 28 серпня 2017 року і має термін дії до червня 2021 року (а.с. 9).

Верховний Суд України висловив правовий висновок про те, що строк дії картки є кінцевим терміном кредитування (постанова 22 жовтня 2014 року у справі №127цс14).

Отже, відповідно до умов договору, укладеного між сторонами, кінцевий термін (строк) виконання кредитного зобов`язання відповідає строку дії останньої картки - до червня 2021 року (включно), а тому немає підстав вважати, що ОСОБА_1 прострочила виконання грошового зобов`язання.

Відтак, умови для застосування санкцій, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, не наступили, а позов в цій частині є передчасним.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання щодо витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, які в даному спорі становлять 2102 грн. (сплата судового збору при подачі позовної заяви).

Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на 72.34 % (13844.16 : 19135.98 х 100), з урахуванням приписів пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 1520.58 грн. (2102 х 72.34%).

На підставі викладеного ст. 526,610, 1054 ЦК України, керуючись ст. 211, 258-259, 263-265, 280-288 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість по кредитному договору станом на 26 жовтня 2020 року в сумі 13844 (тринадцять тисяч вісімсот сорок чотири) грн. 16 коп., а також 1520 ( одну тисячу п`ятсот двадцять) грн. 58 коп.судових витрат.

В решті позовних вимог на суму 5291 (п`ять тисяч двісті дев`яносто одна) грн.82 коп. з них: 464.62 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 4827.20 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання :

Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" - місцезнаходження вул. Грушевського, 1Д м.Київ, .

ОСОБА_1 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 .

Суддя О.С.Головенко