Справа № 752/5584/21
Провадження № 2/752/5572/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Кахно І. А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) про розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку, що вказана позовна заява підлягає передачі на розгляд іншому суду.

За правилами загальної підсудності, передбаченими частиною другою статті 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Звертаючись до Голосіївського районного суду міста Києва з указаним позовом, позивач посилалася на Закон України «Про захист прав споживачів».

Частиною п`ятою статті 28 ЦПК України передбачено, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

У статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року

№ 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру (частина восьма статті 187 ЦПК України).

У позовній заяві ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) зазначила свою адресу: АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА № 14376480 від 03 березня 2021 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань контрагент ФОП ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Звертаючись до суду з позовом до Голосіївського районного суду міста Києва, позивач ОСОБА_1 належного обґрунтування визначення підсудності даного позову Голосіївському районному суду міста Києва з передбачених, частиною п`ятою статті 28 ЦПК України, підстав не надала.

З урахуванням наведених обставин, суд вважає за необхідним застосувати правила альтернативної підсудності, передбачені частиною п`ятою статті 28 ЦПК України, та передати матеріали позовної заяви ОСОБА_1 за підсудністю за місцем її реєстрації - до Дніпровського районного суду міста Києва.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

На виконання вимог пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України, вважаю за необхідне передати матеріали позовної заяви ОСОБА_1 на розгляд до Дніпровського районного суду міста Києва.

Керуючись статями 27, 28, 31, 353-356 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди передати на розгляд за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва (02105, місто Київ, вулиця Сергієнка, 3).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена та підписана суддею 03 березня 2021 року.

Суддя І. А. Кахно