Справа № 621/1573/21
Провадження № 2-з/638/597/21
УХВАЛА

Іменем України

23 грудня 2021 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду міста Харкова Агапов Р.О., перевіривши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Зміївського районного суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-банк», ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Ємець Іван Олександрович, про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги за договорами кредиту №830/1-27/14-3/06-175 від 25.12.2006 та №830/27/14-4/12/8-091 від 21.02.2008, а також договорів про відступлення прав за іпотечними договорами №830/27/4-41/48/8-069 від 21.02.2008 та №830/15-24/147/6-384 від 25.12.2006.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 23.07.2021 прийнято заяву до розгляду та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 26.11.2021 справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Альфа-банк», ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Ємець Іван Олександрович про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги за кредитними та іпотечними договорами, з огляду на те, що предметом позову є визнання недійсними правочинів, які стосуються нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 , передано за підсудністю до Дзержинського районного суду м. Харкова.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 грудня 2021 року вищевказана справа надійшла в провадження судді Дзержинського районного суду м. Харкова Агапова Р.О.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 24.11.2021 до Зміївського районного суду Харківської області надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій позивач просила:

-забезпечити виконання позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії ОСОБА_3 або його представникам щодо володіння, користування, розпорядження, відчуження будь-яким способом, надання в оренду, укладання договорів щодо надання послуг з централізованої охорони квартири, здійснення продажу та/або продажу на електронних торгах квартири АДРЕСА_1 , в тому числі, виселяти та вселяти інших осіб до вказаної квартири, надавати в оренду, укладати договори щодо надання послуг з централізованої охорони квартири, здійснення продажу та/або продажу вищезазначеної квартири на електронних торгах до моменту вирішення справи по суті;

-заборонити ОСОБА_3 або його представникам та/або охоронних підприємств, установ, організацій, незалежно від організаційно-правової форми, державним виконавцям, в тому числі приватним виконавцям здійснювати виселення осіб, що проживають у квартирі АДРЕСА_1 , а також вселення інших осіб до вказаної квартири, до моменту вирішення справи по суті;

-заборонити ОСОБА_3 або його представникам та/або охоронних підприємств, установ, організацій, незалежно від організаційно-правової форми, входити та перебувати в квартирі АДРЕСА_1 , до моменту вирішення справи по суті.

В обґрунтування заяви зазначила, що 25 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та АКБ «УКРСОЦБАНК» укладено договір кредиту №830/1-27/14-3/06-175, згідно з яким вона отримала від банку кредиту сумі 47 060,47доларів США. З метою забезпечення виконання боргових зобов`язань перед банком за кредитним договором, 25 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та банком укладений іпотечний договір№ 830/15-27/41-7/6-384, відповідно до якого позивачу було передано в іпотеку нерухоме майно (квартира), розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

21 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та банком укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 830/27/14-4/12/8-091, згідно з яким вона отримала від банку кредит у сумі 20300 доларів США.

З метою забезпечення виконання боргових зобов`язань перед банком за кредитним договором, 21 лютою 2008 року між ОСОБА_1 та банком укладений іпотечний договір № 830/27/4-41/48/8-069, відповідно до якого, передано в іпотеку нерухоме майно (квартира), розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

09 квітня 2015 року, під час відвідування відділення банку, з метою сплати наступних платежів, чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_4 (який є поручителем за вищезазначеним договором) довідався, про те, що 02 квітня 2015 року між ПАТ «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_2 укладені договори про відступлення прав вимог за договорами кредиту № 830/1-27/14-3/06-175 від 25 грудня 2006 року та №830/27/14-4/12/8-091 від 21 лютого 2008 року, та договори про відступлення прав за іпотечним договорами № 830/27/4-41/48/8-069 від 21.02.2008 року та №830/15-24/14-7/6-384 від 25 грудня 2006 року.

17 березня 2016 року ОСОБА_1 довідалася, що 11 березня 2016 року Державним реєстратором - Приватним нотаріусом Ємець Іваном Олександровичем було проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , номер запису 13678922 від 11 березня 2016 року.

19 листопада 2021 року спірним власником предмету іпотеки ОСОБА_2 , укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Макушевою Н.В., зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на майно за № 1134, що призвело також до порушення права приватної власності ОСОБА_1 , та відповідного чинного законодавства України.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 4 ст. 153 ЦПК України, сторони в судове засідання не викликались.

Суд, дослідивши матеріали заяви приходить до наступного.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання (п.4 ч.1). Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Верховного Суду від 27 квітня 2021 року у справі № 638/20248/19 (провадження № 61-11744св20) зазначено, що «предметом позову у цій справі є позовні вимоги немайнового характеру про визнання недійсними договорів. В разі задоволення позову рішення суду не підлягатимуть примусовому виконанню, а тому суди помилково вважали, що незабезпечення позову в обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду. Отже, такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі. За таких обставин судові рішення про заборону відчуження нерухомого майна підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні вимог заяви про забезпечення позову».

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що заява позивача стосується вимоги заборонити вчиняти певні дії, у тому числі, заборони щодо володіння, користування, розпорядження та відчуження будь-яким способом квартири за адресою АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_3 (не є стороною по справі).

Предметом позову у цій справі є позовні вимоги немайнового характеру про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги за договорами кредиту, а також договорів про відступлення прав за іпотечними договорами. В разі задоволення позову рішення суду не підлягатимуть примусовому виконанню, а тому посилання заявника на те, що незабезпечення позову в обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду є безпідставними. Отже, такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-банк», ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Ємець Іван Олександрович, про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги за договорами кредиту №830/1-27/14-3/06-175 від 25.12.2006 та №830/27/14-4/12/8-091 від 21.02.2008, а також договорів про відступлення прав за іпотечними договорами №830/27/4-41/48/8-069 від 21.02.2008 та №830/15-24/147/6-384 від 25.12.2006, відмовити.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017) ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 23 грудня 2021 року.

Суддя Р.О. Агапов