Ухвала

22 грудня 2021 року

місто Київ

справа № 754/2880/20

провадження № 61-4807св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «ОТП БАНК»,

розглянув у порядку письмового провадження заяву Акціонерного товариства «ОТП БАНК» про компенсацію судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП БАНК» про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у березні 2020 року звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «ОТП БАНК» (далі - АТ «ОТП БАНК», банк), у якому просив, з урахуванням зміни підстави позову, визнати протиправними дії банку, зобов`язати вчинити дії, стягнути відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000, 00 грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 05 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 09 березня 2021 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії АТ «ОТП БАНК» щодо блокування банківського рахунку № НОМЕР_1 в АТ «ОТП БАНК», МФО 300528, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , відмови у здійсненні переказу та ненадання своєчасно інформації про підстави блокування.

Зобов`язано АТ «ОТП БАНК» протягом трьох банківських днів з дня набрання рішенням суду законної сили здійснити переказ коштів у сумі 3 215 000, 00 грн з поточного рахунку № НОМЕР_1 в АТ «ОТП БАНК», МФО 300528, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , без стягнення плати за виконання цього переказу. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

АТ «ОТП БАНК» 24 березня 2021 року звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05 серпня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 березня 2021 року у частині задоволення позовних вимог, ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, ухвалою від 25 жовтня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 03 листопада 2021 року звернувся до суду касаційної інстанції із заявою про відмову від позову та закриття провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2021 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позову до АТ «ОТП БАНК» про захист прав споживача. Визнано нечинними рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05 серпня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 березня 2021 року. Закрито провадження у цивільній справі.

АТ «ОТП БАНК» звернулося до суду із заявою про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 419 445, 00 грн у зв`язку з необґрунтованими діями позивача на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України.

На обґрунтування заяви посилалося на те, що внаслідок необґрунтованих дій позивача відповідач поніс судові витрати на правову допомогу, які мають бути компенсовані позивачем. Про те, що дії відповідача мали необґрунтований характер, свідчить та обставина, що позивач подав заяву про відмову від позову у суді касаційної інстанції, при цьому зробив це у день засідання. Наведені дії позивача фактично позбавили можливості відповідача довести правомірність своїх дій у межах цієї справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

За правилом статті 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

У статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

У частині третій згаданої статті зазначено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

У частинах п`ятій та шостій статті 142 ЦПК України зазначено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі суд зобов`язаний виходити з положень частини п`ятої статті 142 ЦПК України.

Отже, стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на правничу допомогу у разі закриття провадження у справі, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у низці судових рішень, зокрема у додаткових ухвалах Верховного Суду від 20 травня 2021 року у справі № 910/14162/17, від 23 липня 2021 року у справі № 910/13025/19, від 12 липня 2021 року у справі № 903/254/20.

Верховний Суд враховує, що ЦПК України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, проте вочевидь під такими діями не можна розуміти реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, зокрема подання заяви про відмову від позову та закриття провадження.

Відповідно до статті 408 ЦПК України незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.

Згідно з частинами першою-третьою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Посилання заявника на те, що про необґрунтованість дій свідчить саме та обставина, що заяву про відмову від позову подано у суді касаційної інстанції, Верховний Суд визнає необґрунтованими, оскільки сторона таким правом наділена на будь-якій стадії провадження у справі.

Обов`язком сторін у цивільному процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, АТ «ОТП БАНК» потрібно було довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені під час розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - обмеження прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується тощо.

Водночас АТ «ОТП БАНК» не доведено та судом не встановлено, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача, а тому відсутні підстави для покладення на позивача судових витрат на професійну правничу допомогу.

Встановивши наявність безумовних підстав для відмови у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат Верховний Суд не надає оцінки доводам заяви банку та запереченням позивача у частині доведення співмірності судових витрат.

Керуючись статтями 142, 206 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву Акціонерного товариства «ОТП БАНК» про компенсацію судових витрат залишити без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко