Справа № 526/1215/20
Провадження № 2/526/39/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі

головуючої судді Максименко Л.В.

секретаря судового засідання Дроботі Л.М.

адвоката Іванова А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Гадяч цивільну справу №526/1215/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю,

за участю позивача ОСОБА_1

в с т а н о в и в:

у липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить визнати за ним право власності на легковий автомобіль марки «Volkswagen LT 28» 1989 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 за набувальною давністю, вказуючи, що 19.02.2020 року він придбав у ОСОБА_2 автомобіль марки «Volkswagen LT 28» 1989 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 . На підтвердження договору купівлі-продажу ОСОБА_2 оформив нотаріальну довіреність на нього та його батька ОСОБА_3 , якою уповноважив їх користуватись та розпоряджатись належним відповідачу спірним автомобілем, за що він передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 28 000 грн., а відповідач передав йому ключі від спірного автомобіля та свідоцтво про його реєстрацію. З 19.02.2020 року він по даний час постійно користується та розпоряджається спірним автомобілем. Відповідач жодних претензій щодо вказаного автомобіля до нього не висував, разом з тим, відмовився здійснювати дії, пов`язані з перереєстрацією автомобіля без пояснення причин. Строк дії довіреності закінчився, тому самостійно він не може перереєструвати автомобіль за собою. Автомобіль на даний час робочий та придатний до експлуатації. Документація, яка була передана йому відповідачем на даний час є неактуальною, тому єдиним способом здійснити реєстрацію автомобіля на його ім`я є судовий порядок.

Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 14.08.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, суду пояснив, що на даний час ним втрачено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, тому він не може перереєструвати автомобіль на своє ім`я. Складність поновлення документу викликана необхідністю доставки транспортного засобу до територіального сервісного центру з одночасною явкою власника автомобіля. Також підтвердив, що він тривалий час експлуатує даний автомобіль, здійснює поточний та капітальний ремонт і бажає стати його власником, тому звернувся з відповідним позовом до суду, оскільки іншого шляху перереєстрації автомобіля на своє ім`я він не вбачає.

Відповідач ОСОБА_2 надав суду заяву, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 визнав повністю та просив розглянути справу без його участі.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що автомобіль марки «Volkswagen LT 28» 1989 року випуску, шасі (рама, кузов) № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 на праві власності належить ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого Лохвицьким МРЕВ 14.01.2003 року.

19.02.2010 року ОСОБА_2 була видана довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу Заєць Н.М., якою він уповноважив ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , кожен з яких діє незалежно один від одного, розпоряджатися (продати), експлуатувати (керувати), користуватися належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорту) ТЗ серії НОМЕР_3 , виданого МРЕВ м. Лохвиця 14.01.2003 року автомобілем марки «Volkswagen LT 28» 1989 року випуску, шасі (рама,кузов) № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 . Для чого представнику надається право представляти його інтереси в органах Державтоінспекції МВС України, органах нотаріату, в інших підприємствах, установах та організаціях незалежно від їх підпорядкування і форми власності, перед суб`єктами господарювання, які здійснюють комісійну торгівлю транспортними засобами і номерними агрегатами, перед страховиками, перед суб`єктами господарювання, що є виконавцями технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів, з усіх без винятку питань пов`язаних з експлуатацією, відчуженням (продажем) автомобіля, його переобладнанням (зміна типу і моделі автомобіля, кольору, заміна у встановленому порядку двигуна, кузова, інших деталей), ремонтом, проходженням державного технічного огляду, визначати на власний розсуд місце стоянки автомобіля, при необхідності зняти автомобіль з обліку, ставити автомобіль на облік, одержати транзитні номери подавати та одержувати необхідні довідки та документи включаючи заяви, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, дублікат реєстраційного документа у випадку його втрати, номерні знаки, укладати від його імені договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження (продажу) та користування автомобілем, визначаючи у відповідних договорах на власний розсуд ціну та інші умови, одержувати належні йому за цими договорами грошові суми та інше. Вказана довіреність дійсна до 19.02.2014 року.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на майно за набувальною давністю, визначені у ст. 344 ЦК України.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю згідно ч. 1 ст.344 ЦК України необхідні такі умови: річ, що опинилась у володінні особи, є об`єктивно чужою; володілець суб`єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним набувачем; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно; строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років, рухомим - 5 років.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, у тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного законодавства і цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Отже, добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Позивач також пояснив, що передав відповідачу відповідну суму коштів за придбання спірного транспортного засобу, фактично заключивши усний договір купівлі - продажу транспортного засобу, який був укладений з порушенням чинного на дату його укладення законодавства і позивач про це знав (повинен був знати), і в цьому випадку про добросовісність не йдеться, оскільки помилка в розумінні закону не веде до добросовісності володіння транспортним засобом.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Правові висновки про особливості набуття права власності на майно у такий спосіб, як набувальна давність, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

Слід також зазначити, що відповідно до Правил дорожнього руху України власником транспортного засобу є фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб та має на це відповідні документи.

Законом України "Про дорожній рух" та Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації) зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів" (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) пов`язують перехід права власності на рухоме майно автомобіль шляхом зняття автомобіля з реєстрації та реєстрацію (перереєстрацію) його на нового власника.

Єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів встановлена відповідним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 (надалі Порядок №1388).

Відповідно до п.8 Порядку №1388 державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Таким чином, позивач після передачі йому транспортного засобу не вчинив жодних дій, направлених на перереєстрацію транспортного засобу, набуття ним права власності на автомобіль, не оформив договір купівлі-продажу чи інший документ, що підтверджував би його право власності на автомобіль у передбаченому законом порядку.

Той факт, що на позивача були складені протоколи про адміністративне правопорушення лише підтверджує факт користування ним автомобілем Фольксваген LT 28 на підставі довіреності, виданої 19.02.2010 року.

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» узагальнено практику розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав, де вказано, що застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Суд також вважає необхідним відзначити що можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном. Однак, в даному випадку позивачу було видане доручення на право користування та розпорядження транспортним засобом.

Як уже зазначалось, добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме та рухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Отже, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного документа, а в даному випадку довіреності, виключає застосування положень частини першої статті 344 ЦК України.

За змістом ст. 15 та ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити право чи охоронюваний законом інтерес лише у разі їх порушення.

Відповідно до абз.2 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга ) то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Суд вважає, що оскільки відповідачем жодним чином не було порушено права позивача на спірне майно, користування яким ним здійснюється безперешкодно, тому таке право у обраний позивачем спосіб не підлягає захисту в судовому порядку.

Таким чином, судом встановлено, що позивач не є добросовісним набувачем, оскільки він знає та завжди знав хто є власником спірного транспортного засобу, позивач користувався автомобілем на підставі довіреності, дія якої закінчилась 19.02.2014 року, тобто за волею його власника, що виключає складову безхазяйності речі, а відкритість і безперервність користування рухомим майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України.

За наведених обставин, з урахуванням неправильно обраного способу захисту своїх прав, суд не вбачає жодних правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 , тому у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 321, 344 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю на легковий автомобіль марки «Volkswagen LT 28» 1989 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації - АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Повний текст рішення складено 02 березня 2021 року.

Головуюча: Л. В. Максименко