Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

01 грудня 2021 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області

у складі: Головуючого - судді: Сидоренко Ю.В.,

при секретарі: Якимець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка цивільну справу за позовом Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області до ОСОБА_1 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

31 травня 2021 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов позов Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області до ОСОБА_1 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 18 липня 2016 року нерухоме майно, а саме житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , визнано безхазяйним та передано у комунальну власність Малобілозерській сільській раді Василівського району Запорізької області. 22 січня 2020 року державним реєстратором Василівської районної державної адміністрації Запорізької області за Малобілозерською сільською радою було зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Позивач також вказує, що в даному будинку зареєстрована: ОСОБА_1 з липня 1987 року, однак фактично відповідачка не проживає у даному житловому будинку з 2012 року, без поважних причин. Відповідача ОСОБА_1 в даному будинку не проживає, комунальні платежі для утримання житла не сплачує, особистих речей в будинку не має та житлом не цікавиться, а житловий будинок знаходиться в занедбаному стані. Крім того, на сьогоднішній день позивач зазначає, що факт реєстрації відповідачки порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном.

У зв`язку з викладеним позивач Малобілозерська сільська рада Василівського району Запорізької області звертається до суду з даним позовом за захистом своїх прав та в якому просить: визнати ОСОБА_1 , 1957 року народження такою, що втратила право користування будинком за адресою: АДРЕСА_1 ; судові витрати по справі просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 09 червня 2021 року відкрито провадження у даній цивільній справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження, з викликом (повідомленням) сторін.

В судове засідання представник позивача Малобілозерської сільської ради Запорізької області адвокат Фоменко А.С. в судове засідання не з`явилася, проте на адресу суду надано заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, у поданій заяві зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просять позов задовольнити за підставами та обґрунтуваннями, викладеними у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечують.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_1 повторно не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання (перебування), що підтверджується поштовими конвертами, які повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», також належне сповіщення відповідачки здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду, відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України. Проте, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відгуку та заперечень на позов суду не представлено.

Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені Малобілозерською сільською радою Василівського району Запорізької області позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 18 липня 2016 року, яке набрало законної сили, нерухоме майно - житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 - визнано безхазяйним та передано у комунальну власність Малобілозерській сільській раді Василівського району Запорізької області, та копія рішення міститься в матеріалах справи.

22 січня 2020 року державним реєстратором Василівської районної державної адміністрації Запорізької області на підставі рішення Василівського районного суду Запорізької області у справі №2-о/311/21/2016 зареєстровано за Малобілозерською сільською радою Василівського району Запорізької області право комунальної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №197567577 від 24.01.2020 року, за №277883272 від 04.10.2021 року та копії яких містяться в матеріалах справи.

Згідно рішення Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області № 30 від 24 листопада 2016 року за підписом сільського голови Вовка С.В., було прийнято до комунальної власності безхазяйне нерухоме майно житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

На підтвердження повноважень сільського голови Вовка С.В., в матеріалах справи міститься: Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, № 23541792 від 24.05.2020 року, відповідно до якого Малобілозерська сільська рада Василівського району Запорізької області зареєстрована як орган місцевого самоврядування, копія регламенту роботи Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області від 24.12.2015 року №20.

Відповідно до Довідки № 406 від 21 травня 2021 року, виданої виконавчим комітетом Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області, зазначено, що в будинку АДРЕСА_1 зареєстрована громадянка ОСОБА_1 , 1957 року народження, копія якої міститься в матеріалах справи.

Відповідно до Актів перевірки реєстрації та фактичного проживання, складених 16 березня 2021 року, 28 квітня 2021 року, 21 травня 2021 року, 16 серпня 2021 року комісією у складі: депутата Малобілозерської сільської ради Науменко О.В., в присутності сусідів: ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 дійсно зареєстрована ОСОБА_1 , 1957 року народження, але з 2012 року вказана особа не проживає. Точна адреса її теперішнього проживання нікому невідома. Сусіди повідомили, що зареєстрована особи понад 8 років не мешкає в даному житловому будинку, ні з ким з колишніх сусідів не спілкується, куди переїхала не повідомила. Комісією також встановлено відсутність особистих речей ОСОБА_1 . Будинок перебуває в занедбаному стані, вікна розбиті, деякі з них заколочені дошками. Прибудинкова територія не придбана, поросла чагарником, що також підтверджується наданими позивачем фото-ілюстраційними таблицями із зображенням житлового будинку та прибудинкової території.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та додатком до нього за №НВ-020 від 19.11.2020 року земельна ділянка кадастровий №

:13:011:0089 загальною площею 0,1564 гектарів, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться в комунальній власності, та копія якого міститься в матеріалах справи.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Стаття 47 Конституції України зазначає, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Згідно роз`яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо).

Згідно положень п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється серед іншого, на підставі судового рішення ,яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою.

Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11, зазначено, що виходячи з того, щоЗакон Українивід 11грудня 2003року «Просвободу пересуваннята вільнийвибір місцяпроживання вУкраїні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані з зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положенняст.7 цього Законупідлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем Малобілозерською сільською радою Василівського району Запорізької області позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі та суд вважає необхідним позов задовольнити та визнати відповідачку ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 , який переданий у комунальну власність Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області, зокрема з тих підстав, що відповідачка ОСОБА_1 у вищевказаному житловому будинку тривалий час (з 2012 року) по теперішній час не проживає, що вбачається з Актів перевірки реєстрації та фактичного проживання від 16 березня 2021 року, 28 квітня 2021 року, 21 травня 2021 року, 16 серпня 2021 року, складених комісією Малобілозерської сільської ради в присутності сусідів: ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , при цьому участі в утриманні вказаного житлового будинку відповідачка ОСОБА_1 не приймає, будинок перебуває у занедбаному стані, та, будучи зареєстрованою у вищевказаному житловому

будинку, який належить позивачу на праві комунальної власності, але не проживаючи в ньому, відповідачка чинить позивачу, як власнику, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю. Крім того, на теперішній час позивач не може у повному обсязі реалізувати своє

право на розпорядження власністю, оскільки у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відповідачка не бажає. Будь-яких підстав для збереження за відповідачкою вказаного вище житлового приміщення судом не встановлено.

Крім того, викладені у позові доводи позивача про відсутність відповідачки ОСОБА_1 у спірному житловому будинку тривалий час, а саме з 2012 року, без поважних причин підтверджені належними та допустимими доказами, які містяться у справі, відповідачкою під час розгляду справи не оспорені, відзив на позов нею не поданий, заперечення не надані, тому на даний час існують правові підстави, передбачені ст.71 ЖК України для задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 .

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем Малобілозерською сільською радою Василівського району Запорізької області позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за вищенаведеними підставами.

Враховуючи те, що позивач згідно платіжного доручення № 171 від 26.05.2021 року сплатив судовий збір у розмірі 2270,00 грн., то вказану суму судового збору при задоволенні позовних вимог немайнового характеру, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача.

Керуючись ст.ст.41,47 Конституції України, ст.ст.317,319,386,391 Цивільного Кодексу України, Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", ст.ст.9,12,13,81,259,263-265,268,280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області (адреса місцезнаходження: вул.Центральна буд.1 с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, код ЄДРПОУ - 04351831) судовий збір в сумі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто Василівським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області Ю.В. СИДОРЕНКО