Номер справи місцевого суду: 495/8941/19
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 495/8941/19

Номер провадження: 22-ц/813/10152/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач Білгород-Дністровська міська рада Одеської області,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центр»,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центр», про визнання приміщень власністю співвласників та скасування реєстрації права власності територіальної громади міста Білгород-Дністровського, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Шевчук Ю.В. 15 червня 2021 року, повний текст рішення складено 24 червня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулось до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) визнати нежитлові (вбудовано прибудовані) приміщення, які відноситься до допоміжних приміщень будинку, і є невід`ємною часткою багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 власністю співвласників багатоквартирного будинку; 2) скасувати державну реєстрацію права власності територіальної громади міста Білгород-Дністровський в особі міської ради, на (вбудовано прибудовані) нежитлові приміщення багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 : - нежитлові приміщення першого поверху з АДРЕСА_3 , з №1 по №V, нежитлові приміщення другого поверху з №42 по №77, з №VI по №X, частка 1/1 та № 10-Б, загальною площею - 430,5 кв. м., частка 1.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що 27 вересня 2005 року було створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центр» (протокол №1 від 27.09.2005 року), розташоване в АДРЕСА_1 , яке було зареєстровано 18.10.2005 року рішенням виконавчого комітету міської ради №691.

Рішення виконавчого комітету №806 від 08.12.2005 року про передачу комунального майна в постійне користування та на баланс Об`єднання багатоквартирного будинку «Центр» були передані нежитлові приміщення, загальною площею 8 489,6 кв. м., по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , згідно акту переліку комунального майна, що передається на баланс ОСББ «Центр», додаток №4 до рішення виконавчого комітету № 806 від 08.12.2005 року.

Згідно рішення Білгород-Дністровської міської ради №1025 - IV від 04.11.2005 року "Про погодження передачі у приватну власність об`єднанням співвласників багатоквартирних будинків земельних ділянок на території міста Білгород-Дністровський для обслуговування багатоквартирних житлових будинків" було погоджено передачу у приватну власність об`єднанням співвласників багатоквартирних будинків земельних ділянок на території м. Білгород-Дністровський, зокрема і для обслуговування багатоквартирних житлових будинків ОСББ «Центр», АДРЕСА_4 .

Згідно довідки з архівного відділу вихідний №523 від 15.09.2016 року рішенням Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради №806 від 08.12.2005 року «Про передачу комунального майна на баланс комунальних підприємств міста та об`єднань багатоквартирних будинків», а саме - п. 1.4. об`єднанню багатоквартирного будинку «Центр» були передані на баланс нежитлові приміщення, загальною площею 8 489,6 кв. м., АДРЕСА_5 , загальною площею 4 827 кв. м., п.2. Незалежності (Калініна), 10 «Б», загальною площею 2 724 кв. м., п. 3. у тому числі перший та другий поверх нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_6 , загальна площа - 938,6 кв. м..

Згідно технічного паспорту, виданого КП «БТІ» Білгород-Дністровської міської ради інвентаризаційна справа №7535 від 10.12.02015 року за адресою - АДРЕСА_4 , загальна площа приміщень 4 827 кв. м., належить співвласникам багатоквартирного будинку.

Згідно відповіді Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 15 лютого за №02/15-33-542/478 та відповіді від 19.06.2017 року за №02/62-81/86, згідно переліку основних засобів, нежитлові приміщення першого та другого поверху, які розташовані за адресою - АДРЕСА_4 , належать на праві власності територіальній громаді міста Білгород-Дністровський, в особі міської ради, свідоцтво на право власності від 03.08.2006 року, видане на підставі рішення виконкому Білгород-Дністровської міської ради №49 від 27.06.2006 року. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.06.2018 року на вбудовано-прибудовані нежитлові приміщення у житловому будинку «А», загальною площею - 430,5 кв. м., за адресою - АДРЕСА_2 , власник - Білгород-Дністровська міська рада.

У зв`язку з вищезазначеним, позивачка вважає, що усі нежитлові приміщення за вищезазначеними адресами є власністю співвласників багатоквартирних будинків, адже як зазначає позивачка, реєстрація майна була проведена без актів прийому-передачі даного манна.

Позивачка ОСОБА_1 також стверджує, що станом на теперішній час усі спірні нежитлові приміщення зайняті відповідачем. Однак, у спірних приміщеннях знаходиться технічне обладнання (комунікації), необхідні для обслуговування та забезпечення будинків по АДРЕСА_7 , що підтверджується висновком судової будівельної експертизи від 26.12.2016 року та фотофіксацією (Т. 1, а. с. 1 - 5).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву Білгород-Дністровська міська рада Одеської області просить відмовити у задоволені позовних вимог.

Білгород-Дністровська міська рада Одеської області зазначає, що право власності за відповідачем на спірні приміщення було зареєстровано у встановленому законом порядку. Окрім того, згідно правовстановлюючих документів спірні приміщення класифікуються саме як нежитлові, а не допоміжні, як зазначає позивачка. Отже, вони є самостійними об`єктами нерухомого майна, а відтак позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими (Т. 1, а. с. 61 - 67).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 червня 2021 року відмовлено у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_1 .

Рішення суду мотивоване тим, що територіальна громада м. Білгород-Дністровського, в особі Білгород-Дністровської міської ради, є власником спірних вбудовано-прибудованих нежитлових приміщень у житловому будинку за адресою - АДРЕСА_4 , на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 03.08.2006 року. Опис об`єкта: - нежитлові приміщення першого поверху з №1 по №41, з №1 по №V, нежитлові приміщення другого поверху з №42 по №77, з №VI по №X. Реєстрацію права власності було здійснено на підставі Рішення виконкому Білгород-Дністровської міської ради №449 від 27.06.2006 року.

Державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

З огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, вбачається невідповідність заходу втручання держави у право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи, зокрема і юридичної особи, на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ (Т. 1, а. с. 215 - 225).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 червня 2021 року. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) суд першої інстанції не прийняв до уваги будівельний проект №68060, відповідно до якого у цокольному приміщенні знаходяться електрощитові; 2) реєстрація права власності на спірне майно відбулася без акту-прийому передачі даного майна (Т. 1, а. с. 229 - 233).

2.6 Узагальнені доводи сторін в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу Білгород-Дністровська міська рада Одеської області просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Білгород-Дністровська міська рада Одеської області зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що спірні приміщення є саме нежитловими. Посилання сторони позивачки на проведене за її ініціативою експертне дослідження, згідно Висновку №09/2016 будівельно-технічного експертного дослідження від 26.12.2016 року, яким експертом встановлено, що дійсно в приміщеннях підвального поверху житлового будинку АДРЕСА_2 , а саме - АДРЕСА_8 , та в приміщеннях 1-го поверху житлового будинку АДРЕСА_4 , а саме - АДРЕСА_9 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 мається технічне обладнання (комунікації), необхідні для обслуговування та забезпечення будинків АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 , не спростовує цього факту та не є належним та допустим доказом того, що дані приміщення є допоміжними. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог стороною позивачки до суду не надано.

Право власності за відповідачем на спірні приміщення було зареєстровано у встановленому законом порядку. Окрім того, згідно правовстановлюючих документів спірні приміщення класифікуються саме як нежитлові, а не допоміжні, як зазначає позивачка, а отже є самостійними об`єктами нерухомого майна, а відтак позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими (Т. 2, а. с. 13 21).

У відповіді на відзив ОСОБА_1 , вказує на те, що закон України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» чітко встановив критерій віднесення приміщень до допоміжних. Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників (Т. 2, а. с. 26 28).

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.08.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 червня 2021 року (Т. 2, а. с. 4).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.08.2021 року апеляційну скаргу призначено до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 2, а. с. 5).

04.10.2021 року від Білгород-Дністровська міська рада Одеської області надійшов відзив на апеляційну скаргу.

23.10.2021 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , діючі від імені Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центр», апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 03.08.2006 року, територіальна громада м. Білгород-Дністровського, в особі Білгород-Дністровської міської ради, є власником вбудовано-прибудованих нежитлових приміщень в житлового будинку за адресою - АДРЕСА_4 . Опис об`єкта: - нежитлові приміщення першого поверху з №1 по №41, з №1 по №V, нежитлові приміщення другого поверху з №42 по №77, з №VI по №X. Реєстрацію права власності було здійснено на підставі Рішення виконкому Білгород-Дністровської міської ради №449 від 27.06.2006 року.

Належність права власності територіальної громади м. Білгород-Дністровського, в особі Білгород-Дністровської міської ради, на зазначені вище приміщення підтверджується також Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11457049 від 07.08.2006 року.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №129120010 від 27.06.2018 року, право власності на вбудовано-прибудовані нежитлові приміщення у житловому будинку літ. "А" за адресою - АДРЕСА_2 , було зареєстроване за відповідачем державним реєстратором Карпеєвою Галиною Валеріївною на підставі Листа ФДМ України серія та номер:15-09-02104, виданий 06.05.2014 року, видавник: РВ ФДМ України по Одеській області; рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 517-VII, виданий 20.03.2018, видавник Білгород-Дністровська міська рада.

Рішенням Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради №449 від 27.06.2006 року було вирішено оформити право власності територіальної громади м. Білгород-Дністровського, в особі Білгород-Дністровської міської ради, на вбудовано-прибудовані нежитлові приміщення в житловому будинку по АДРЕСА_17 .

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_17 , виданого 10.12.2015 року Білгород-Дністровським бюро технічної інвентаризації, зазначений будинок 1990 року побудови, нежитлові (вбудовані) приміщення складають: - основна площа 583,5 кв. м, допоміжна площа 425,8 кв. м..

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_17 , виданого 10.12.2015 року Білгород-Дністровським бюро технічної інвентаризації, зазначений будинок 1993 року побудови, площа нежитлових приміщень складає - 429,4 кв. м.. Дані про допоміжні приміщення в технічному паспорті відсутні.

Відповідно до наданого позивачкою ОСОБА_1 . Висновку №09/2016 будівельно-технічного експертного дослідження від 26.12.2016 року, експертом встановлено, що дійсно в приміщеннях полупідвального поверху житлового будинку АДРЕСА_2 , а саме - АДРЕСА_8 , та в приміщеннях 1-го поверху житлового будинку АДРЕСА_4 , а саме №1, АДРЕСА_4 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 мається технічне обладнання (комунікації), необхідні для обслуговування та забезпечення будинків АДРЕСА_4 , АДРЕСА_17 .

Рішенням Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради №806 від 08.12.2005 року було затверджено передачу комунального майна, площею 8 489,6 кв. м., на баланс ОСББ «Центр».

Протоколом загальних зборів співвласників ОСББ «Центр» від 12.02.2010 року було вирішено прийняти на баланс у постійне користування майно згідно зазначеного вище рішення Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради №806 від 08.12.2005 року.

Рішенням Білгород-Дністровської міської ради №1065-ІV від 26.01.2006 року було надано дозвіл ОСББ «Центр» на використання нежитлових приміщень 1 (перших) поверхів (цокольні, технічні), за адресою - АДРЕСА_4 та АДРЕСА_2 , загальною площею - 938,6 кв. м., з яких - 686,9 кв. м., можливо використовувати як орендні приміщення.

Рішенням Білгород-Дністровської міської ради №1025-ІV від 04.11.2005 року було погоджено передачу у приватну власність земельної ділянки ОСББ «Центр» для обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

Рішенням Білгород-Дністровської міської ради №517-VІІ від 20.03.2018 року було затверджено перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Білгород-Дністровського, серед яких і спірні приміщення, що є предметом розгляду даної справи.

Протоколом загальних зборів співвласників ОСББ «Центр» №2 від 17.02.2019 року було підтримано звернення позивачки ОСОБА_1 до суду з позовною заявою по даній справі.

Згідно Постанови Одеського апеляційного господарського суду від 13.03.2007 року у задоволенні позовних вимог Малого підприємства «Созвездие» до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про визнання частково недійсним та скасування п. 1.4 рішення Виконкому №806 від 08.12.2005 року «Про передачу комунального майна на баланс комунальних підприємств міста та об`єднань багатоквартирних будинків» було відмовлено.

Згідно повідомлення Головного управління розвитку інфраструктури та енергозабезпечення №Ко-526/1043-08 від 10.10.2011 року, перші поверхи нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , загальною площею - 938,6 кв. м., передані на баланс ОСББ «Центр», з яких - 686,9 кв. м., можливо використовувати як орендні приміщення, а також дозволити ОСББ «Центр» укладати договори оренди на нежитлові приміщення перших поверхів згідно з діючим законодавством з 01.01.2006 року.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Разом з тим, відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №2269-ХІІ нерухоме майно поділяється на будівлі, споруди, приміщення (ст.4).

Відповідно до закону «Про державну реєстрацію речових правна на рухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-ІV об`єктами нерухомого майна є житлові будинки; квартири, житлові та нежитлові приміщення (ст.5).

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст.5 ЦПК України, суд здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Верховний суд у Постанові по справі №922/476/20 від 09.12.2020 року дійшов наступних висновків: "Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів".

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.

Колегія суддів звертає увагу на те, що правові висновки суду формулюються, виходячи з конкретних обставин справи.

Отже, ефективність позовної вимоги про визнання недійсним договору оренди землі має оцінюватися, виходячи з обставин справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Позивачем у даному випадку обрано не належний спосіб захисту порушеного права, оскільки ухвалення рішення про задоволення позовних вимог не призведе до поновлення порушеного права ОСОБА_1 ..

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, і технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

За приписами ч. 2 ст. 382 ЦК України, власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Згідно офіціального тлумачення, що дане в рішенні Конституційного Суду України №4-рп/2004 від 02.03.2004 року у справі за конституційним зверненням громадян про офіційне тлумачення положень п.2 « та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), допоміжні приміщення і (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій.

Допоміжні приміщення, відповідно до пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», стають об`єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир немає необхідності створювати з цією метою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку

У багатоквартирних жилих будинках розташовуються і нежилі приміщення, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять (частина третя статті 4 Житлового кодексу Української РСР) і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в останніх на ці приміщення не виникає.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Наведеним вище законодавством унормовано, що допоміжне приміщення багатоквартирного будинку і нежитлове приміщення є різними приміщеннями, критерії їх розмежування є досить чіткими, а тому відсутні підстави стверджувати, що у різних випадках одне і те ж приміщення може одночасно відноситися до допоміжного та бути нежитловим.

Особливістю правового статусу допоміжних приміщень є те, що вони є спільною власністю власників квартир у багатоквартирному будинку в силу прямої норми закону і підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення співвласниками (у даному випадку ОСББ «Центр») будь-яких додаткових дій. Зазначене виключає набуття будь-якою особою права власності на такі приміщення, як на окремий об`єкт цивільних прав.

Як вбачається з матеріалів справи Рішенням Білгород-Дністровської міської ради №1025-ІV від 04.11.2005 року було погоджено передачу у приватну власність земельної ділянки ОСББ «Центр» для обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

Рішенням Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради №449 від 27.06.2006 року було вирішено оформити право власності територіальної громади м. Білгород-Дністровського в особі Білгород-Дністровської міської ради на вбудовано-прибудовані нежитлові приміщення в житловому будинку по АДРЕСА_17 .

Рішенням Білгород-Дністровської міської ради №1065-ІV від 26.01.2006 року було надано дозвіл ОСББ «Центр» на використання нежитлових приміщень 1 (перших) поверхів (цокольні, технічні), за адресою - АДРЕСА_4 та АДРЕСА_2 , загальною площею - 938,6 кв. м., з яких - 686,9 кв. м., можливо використовувати як орендні приміщення.

Протоколом загальних зборів співвласників ОСББ «Центр» від 12.02.2010 року було вирішено прийняти на баланс в постійне користування майно згідно зазначеного вище рішення Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради №806 від 08.12.2005 року.

Рішенням Білгород-Дністровської міської ради №517-VІІ від 20.03.2018 року було затверджено перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Білгород-Дністровського, серед яких і спірні приміщення, що є предметом розгляду даної справи.

Судом першої інстанцією встановлено та перевірено судом апеляційної інстанцією, що відповідно до правовстановлюючих документів, спірні приміщення є саме нежитловими. Посилання сторони позивачки на проведене за його ініціативою експертне дослідження згідно Висновку №09/2016 будівельно-технічного експертного дослідження від 26.12.2016 року, згідно якого експертом встановлено, що дійсно в приміщеннях полу підвального поверху житлового будинку АДРЕСА_2 , а саме - №І, №ІІ, №ІІІ, №ХІХ, №ХХІ, №ХХVII, №XXIX, та в приміщеннях 1-го поверху житлового будинку АДРЕСА_4 , а саме №1, АДРЕСА_4 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , №33, №36 мається технічне обладнання (комунікації), необхідні для обслуговування та забезпечення будинків АДРЕСА_4 , АДРЕСА_17 , та на будівельний проект, не спростовує цього факту, не є належним та допустим доказом того, що дані приміщення є допоміжними, як наголошує ОСОБА_1 ..

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надано.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 23 грудня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Суддів О. В. Князюк

С. О. Погорєлова