КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 372/4027/20

номер провадження: 22-ц/824/12307/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 09 березня 2021 року у складі судді Потабенко Л.В., у цивільній справі за позовом Обухівського водопровідно-каналізаційного підприємства до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року Обухівське водопровідно-каналізаційне підприємство звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Позовна заява мотивована тим, що Обухівське водопровідно-каналізаційне підприємство надає житлово-комунальні послуги, а саме: послуги з централізованого водопостачання та послуги з централізованого водовідведення, зокрема, до будинку АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 у цьому ж будинку. Позивач зазначав, що між Обухівським водопровідно-каналізаційним підприємством та ОСОБА_1 укладений договір № П14/8 про надання населенню послуг з водопостачання та водовідведення від 12 січня 2014 року, відповідно до пункту 1.1 якого, позивач зобов`язався своєчасно надавати споживачеві житлово-комунальні послуги - послуги з централізованого водопостачання та послуги з централізованого водовідведення в установлених обсягах та належної якості, а відповідач у свою чергу, зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами, у строки та на умовах, що передбачені договором. Однак відповідач не виконував обов`язок щодо своєчасної оплати наданих йому позивачем послуг, внаслідок чого станом на 31 жовтня 2020 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 44 493 грн 04 коп. за період з 01 листопада 2017 року по 31 жовтня 2020 року.

З урахування наведеного, Обухівське водопровідно - каналізаційне підприємство просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за надані послуги у розмірі 44 493 грн 04 коп.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 09 березня 2021 року позовну заяву Обухівського водопровідно-каналізаційного підприємства задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Обухівського водопровідно-каналізаційного підприємства заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення у сумі 44 493 грн 04 коп., яка утворилася станом на 31 жовтня 2020 року за період з 01 листопада 2017 року по 31 жовтня 2020 року, а також судовий збір у розмірі 2 102 грн 00 коп.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 25 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення цього ж суду від 09 березня 2021 року залишено без задоволено.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Обухівського водопровідно-каналізаційного підприємства відмовити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було досліджено всі докази у справі та не враховано, що нарахування послуг з водовідведення позивач здійснював без врахування показників лічильника, а за базу нарахування брав норму споживання води на 1 особу, оплата послуг відповідачем здійснювалась згідно наданих квитанцій. Вказує, що згідно з квитанціями на оплату послуг за грудень 2017 року та січень 2018 року нарахування вартості послуг проводилось за показниками лічильника, а нарахування вартості послуг за лютий - серпень 2018року без врахування показників лічильника за нормами для споживачів на одну особу. Вказує, що з вересня 2018 року нарахування оплати послуг він став проводити за показниками лічильника, при цьому він вказав різницю у споживанні води за попередній період, яка становить 1310 куб.м. Зазаначає, що станом на 01 вересня 2018 року показники лічильника становили 1132 куб.м, а станом на 30 вересня 2018 року - 2442 куб.м. Вважає, що за версією позивача за один місяць спожито 1 310 куб.м води, хоча в середньому родиною відповідача за один місяць споживається 10-12 куб.м води.

Вказує, що відповідно до квитанцій за січень 2018 року станом на 02 січня 2018 року показники становили 1116 куб.м, а станом на 31 грудня 2018 року - 2466 куб.м. Тобто, різниця складає 1350 куб.м, а позивач нарахував її вартість в сумі 31 885 грн 40 коп.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що позивач під час обґрунтування позовних вимог та розрахунків, які стали основою для стягнення суми заборгованості, не врахував, що оплата ним послуг за попередній період здійснювалася за нормою споживання, і перерахунок оплачених куб.м за попередній період позивачем проведено не було, хоча в кожній квитанції з попереднього періоду є переплата за надані послуги і по факту, заборгованості у нього станом на сьогодні не існує.

Тому вважає, що судом першої інстанції не враховано, що з вересня 2018 року у нього виникла заборгованість за споживання 1310 куб.м води в сумі 31 885 грн 40 коп., але при цьому позивачем в квитанції здійснюється перерахунок, згідно якого в мінус вказується 4 361 грн 77 коп. Тобто, зазначається сума, яка становить переплату за надані послуги. З вересня 2018 року у всіх квитанціях на оплату послуг з водовідведення нараховується борг в сумі 31 885 грн 40 коп. за, нібито, спожиті і не оплачені 1 350 куб.м води, до якого щомісячно додається вартість спожитої води.

Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги, що згідно з квитанціями за січень 2019 року станом на 01 січня 2019 року показники лічильника становлять 2 466 куб.м, а станом на 31 грудня 2019 року - 2794 куб.м. Різниця складає 328 куб.м на загальну суму 9 649 грн 76 коп. Відповідачем за 2019 рік сплачено 900 грн 00 коп., тому дійсна сума боргу складає 8 714 грн 44 коп.

Вказує, що згідно квитанціями за січень 2020 року, станом на 01 січня 2020 року показники лічильника становлять 2 794 куб.м, станом на 30 квітня 2020 року - 2839 куб.м. Різниця складає 44 куб.м на загальну суму 1 294 грн 48 коп. Відповідачем сплачено 200 грн 00 коп., тому дійсна сума боргу за період із січня 2020 року по квітень 2020 року становить 1 094 грн 48 коп.

Отже, з огляду на показники лічильника, який встановлено у квартирі відповідача, середня норма споживання води у його квартирі складає 328 куб.м води за рік, а за розрахунками позивача у 2018 році відповідачем було спожито 1 350 куб.м води, що не відповідає дійсності.

Обухівське водопровідно-каналізаційне підприємство не скористалось своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направило.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 44 493 грн 04 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не повному обсязі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку з наданням позивачем комунальних послуг, наявності з боку відповідача невиконаних зобов`язань. Позивачем підтверджено факт надання житлово-комунальних послуг, що не спростовано відповідачем, заперечень з його боку щодо неякісності, ненадання вказаних послуг у повному обсязі тощо, не надано. Суд першої інстанції вважав доведеною суму заборгованості у розмірі 44 493 грн 04 коп., зазначивши, що станом на 31 жовтня 2020 року заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги за період із 01 листопада 2017 року по 31 жовтня 2020 року становить 44 493 грн 04 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем.

Суд зазначив, що 14 вересня 2018 року представником позивача було проведено контрольне зняття показань вузлів розподільного обліку у присутності споживача, за наслідками якого виявлено споживання у обсязі 1310 куб.м, що визнано відповідачем та підтверджується його підписом на акті про перевірку лічильників холодної та гарячої води від 14 вересня 2018 року. 17 вересня 2019 року представником позивача було проведено контрольне зняття показань вузлів розподільного обліку у присутності відповідача, за наслідками якого виявлено споживання у обсязі 319 куб.м, що визнано відповідачем та підтверджується його підписом на акті про перевірку засобів обліку холодної та гарячої води від 17 вересня 2019 року.

Однак з такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі погодитись не можна з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що Обухівське водопровідно-каналізаційне підприємство, є виконавцем житлово-комунальних послуг, а саме: послуг з централізованого водопостачання та послуг з централізованого водовідведення, у тому числі, надає житлово-комунальні послуги до будинку АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 і користується послугами з централізованого водопостачання та послугами з централізованого водовідведення, які надає Обухівське водопровідно-каналізаційне підприємство на підставі укладеного між сторонами договору № П14/8 про надання населенню послуг з водопостачання та водовідведення від 12 січня 2014 року.

14 вересня 2018 року представником Обухівського водопровідно-каналізаційного підприємства було проведено контрольне зняття показань вузлів розподільного обліку у присутності ОСОБА_1 (споживача), за наслідками якого виявлено споживання у обсязі 1 310 куб.м та визнано відповідачем, що підтверджується підписом відповідача на акті про перевірку лічильників холодної та гарячої води від 14 вересня 2018 року.

Також 17 вересня 2019 року представником позивача було проведено контрольне зняття показань вузлів розподільного обліку у присутності ОСОБА_1 , за наслідками якого виявлено споживання у обсязі 319 куб.м та визнано відповідачем, що підтверджується його підписом на акті про перевірку засобів обліку холодної та гарячої води від 17 вересня 2019 року.

Крім того, 15 вересня 2020 року представником позивача було проведено контрольне зняття показань вузлів розподільного обліку, однак у зв`язку з відсутністю відповідача вдома показники зняти не вдалося, що підтверджується актом про неможливість зняття показників та проведення перевірки засобів обліку води від 15 вересня 2020 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, Обухівське водопровідно-каналізаційне підприємство зазначало, що підприємство є виконавцем житлово-комунальних послуг, а саме, послуг з централізованого водопостачання та послуг з централізованого водовідведення.

Установлено, що відповідач не виконував обов`язок щодо своєчасної оплати послуг, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у загальному розмірі 44 493 грн 04 коп. за період з 01 листопада 2017 року по 31 жовтня 2020 року.

Відносини між учасниками правовідносин в сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема, в частині надання послуг з централізованого водопостачання та послуги з централізованого водовідведення врегульовано нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Частинами 1, 2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції 2004 року, що діяла на час укладення сторонами договору № П14/8, передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Згідно з п. 1 ч. 1 п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

01 травня 2019 року набрав чинності Закон України «Про житлово-комунальні послуги», який містить аналогічні норми щодо прав та обов`язків споживача та виконавця.

Відповідно до пункту 1.1 договору № П14/8 про надання населенню послуг з водопостачання та водовідведення від 12 січня 2014 року, укладеного між сторонами, виконавець зобов`язаний своєчасно надавати споживачеві житлово-комунальні послуги, а саме: послуги з централізованого водопостачання холодної води та водовідведення, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами, у строки і на умовах, що передбачені договором.

Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений договором строк до 25 числа, що настає за розрахунковим. При наявності пристроїв обліку холодної води, щомісяця знімати їх показання, надавати контрольні показники в телефонному режимі та в квитанціях до абонентного відділу, оплачувати надані послуги за цими показниками і встановленими тарифами (пункти 3.1, 3.2, 4.15, 4.18 договору).

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», споживач щомісяця передає показання вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії виконавцю відповідних комунальних послуг або визначеній власником (співвласниками) іншій особі, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, у спосіб, передбачений договором. Виконавець періодично, не менше одного разу на рік, проводить контрольне зняття показань вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії у присутності споживача або його представника.

Згідно з ч.4 ст.11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», у разі недопущення споживачем (його представником) виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, до відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії для зняття показань або в разі ненадання у визначений договором строк споживачем виконавцю показань відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії, якщо такі показання згідно із законом або договором зобов`язаний знімати споживач, для цілей комерційного або розподільного обліку виконавцем комунальної послуги протягом трьох місяців приймається середньодобове споживання таким споживачем відповідної комунальної послуги за попередні 12 місяців (для послуг з теплопостачання - за середнім споживанням попереднього опалювального періоду).

У разі відсутності інформації про показання вузлів обліку та/або недопущення споживачем виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, до відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії для зняття показань після закінчення тримісячного строку з дня недопуску виконавець комунальної послуги зобов`язаний здійснювати розрахунки з такими споживачами як із споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку.

Після відновлення надання показань вузлів обліку такими споживачами виконавець відповідної комунальної послуги або інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, зобов`язані провести перерахунок із споживачем, а для вузлів розподільного обліку - з усіма споживачами будівлі.

Згідно зі ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_1 по оплаті з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за листопад-грудень 2017 року станом на 01 січня 2018 року становить 509 грн 92 коп., з січня по грудень 2018 року станом на 01 січня 2019 року - 32 859 грн 00 коп., із січня по грудень 2019 року станом на 01 січня 2020 року - 9 614 грн 44 коп., з січня по жовтень 2020 року станом на 31 жовтня 2020 року - 3 059 грн 68 коп. При цьому за вересень 2018 року суму заборгованості у розмірі 31 885 грн 40 коп. позивачем розраховано, виходячи із показника 1 310 куб.м ( а.с.27-29).

Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач ОСОБА_1 зазначав, що з огляду на показники лічильника, який встановлено у його квартирі, середня норма споживання води у квартирі складає 328 куб.м води за рік, а за розрахунками позивача у 2018 році відповідачем було спожито 1 350 куб.м води, що не відповідає дійсності.

Так, в акті про перевірку лічильників холодної та гарячої води за адресою проживання ОСОБА_1 від 14 вересня 2018 року зафіксовано показники - 2 442, а в акті від 17 вересня 2019 року - 2761 (а.с.34, 35).

Тобто, встановлені судом обставини про те, що 14 вересня 2018 року представником позивача було проведено контрольне зняття показань вузлів розподільного обліку у присутності споживача, за наслідками якого було виявлено споживання в обсязі 1 310 куб.м, що визнано відповідачем, не відповідають інформації, зафіксованій у вказаному акті.

Однак розрахунок позивача за вересень 2018 року, відповідно до якого визначено суму заборгованості у розмірі 31 885 грн 40 коп., розраховану із показника 1310 куб.м, не містить фактичних даних, з яких можна перевірити правильність обчислення відповідно до ч. 4 ст.11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Не містить такого розрахунку і позовна заява.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що сума боргу за вересень 2018 року у розмірі 31 885 грн 40 коп., яка розрахована із показника 1310 куб.м, позивачем не доведена.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача за листопад-грудень 2017 року з перерахунком становить 509 грн 92 коп.; за 2018 рік, без врахування заборгованості, розрахованої позивачем за вересень 2018 року, яка не доведена позивачем, з урахуванням здійснених відповідачем оплат у загальному розмірі 4 561 грн 77 коп., становить 773 грн 60 коп.; за 2019 рік, з врахуванням здійснених відповідачем оплат у загальному розмірі 900 грн 00 коп., становить 8 714 грн 44 коп.; за 2020 рік із січня по жовтень, з урахуванням здійснених відповідачем оплат у загальному розмірі 450 грн 00 коп., становить 2 609 грн 68 коп.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Проаналізувавши надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що заборгованість відповідача за спожиті комунальні послуги за період з 01 листопада 2017 року по 31 жовтня 2020 року становить у сумі 12 607 грн 64 коп.

Відповідач ОСОБА_1 , заперечуючи проти позову та фактично визнаючи в апеляційній скарзі про наявність заборгованості, будь-яких письмових доказів, які б спростовували вказаний вище розмір заборгованості, не надав.

Доказів того, що відповідач звертався до позивача щодо звірки розрахунків також останнім не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь Обухівського водопровідно-каналізаційного підприємства підлягає стягненню доведена належним чином заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 12 607 грн 64 коп., яка утворилась за період із 01 листопада 2017 року по 31 жовтня 2020 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, у порушення вимог ст.ст. 263, 264 ЦПК України, наведених вище обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову Обухівського водопровідно-каналізаційного підприємства в повному обсязі.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення, однак невірно визначив розмір цієї заборгованості, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України заочне рішення суду першої інстанції не може бути залишене в силі та підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову Обухівського водопровідно-каналізаційного підприємства, з наведених вище підстав.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Обухівське водопровідно-каналізаційне підприємство за подання позову сплатило судовий збір у розмірі 2 102 грн 00 коп. Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і частково задовольняє позов, то понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 595 грн 63 коп.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 09 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Обухівського водопровідно-каналізаційного підприємства до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Обухівського водопровідно -каналізаційного підприємства заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 12 607 грн 64 коп., яка утворилась станом на 31 жовтня 2020 року за період з 01 листопада 2017 року по 31 жовтня 2020 року.

У задоволені решти позовних вимог Обухівського водопровідно-каналізаційного підприємства відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Обухівського водопровідно-каналізаційного підприємства судовий збір у розмірі 595 грн 63 коп.

Позивач - Обухівське водопровідно-каналізаційне підприємство: місцезнаходження 08703, Київська область, місто Обухів, вул. Київська, 20, код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 25690247.

Відповідач - ОСОБА_1 : місце проживання - АДРЕСА_4 , індивідуальний номер платника податків: НОМЕР_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: