Ухвала

Іменем України

24 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 2-1156-1/10

провадження № 61-18296ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 12 липня 2021 року в справі за скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) Гречухи Олега Ярославовича, заінтересовані особи: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з вищезазначеною скаргою, в якій серед іншого просили суд забезпечити скаргу шляхом зупинення стягнення в рамках виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-1156-1/10 від 13 травня 2011 року.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року зупинено стягнення в рамках виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-1156-1/10 від 13 травня 2011 року, виданого Святошинським районним судом м. Києва, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором №ML-009/321/2008 від 30 травня 2008 року, до вирішення справи по суті.

Суд першої інстанції керуючись пунктом 4 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», виходив з того, що стягнення на підставі виконавчого листа доцільно зупинити до розгляду скарги на дії державного виконавця.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 липня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року скасовано.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення стягнення в рамках виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-1156-1/10 від 13 травня 2011 року, виданого Святошинським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 на користь ПАТ "ОТП Банк" заборгованості за кредитним договором №ML-009/321/2008 від 30 травня 2008 року відмовлено.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що судове рішення набрало законної сили та перебуває на примусовому виконанні, чинні норми законодавства не дають підстав для зупинення стягнення на підставі виконавчого документа на час розгляду скарги на дії державного виконавця.

08 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася доВерховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 12 липня 2021 року та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції про задоволення скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2021 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків, а саме для подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень і належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску цього строку, для сплати судового збору та надання копій касаційної скарги.

10 грудня 2021 року зазначені вимоги ухвали суду касаційної інстанції від 30 листопада 2021 року заявником виконано у встановлений строк, сплачено судовий збір та надіслано на адресу суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 12 липня 2021 року, яке мотивоване тим, що після неодноразових звернень до суду першої та апеляційної інстанцій, повний текст вказаної постанови заявником досі не отримано, що підтверджується копіями заяв про видачу судових рішень та копіями відповідей на ці звернення.

Згідно з частиною другою статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження судових рішень заявником пропущено з поважних причин, колегія суддів вважає за можливе його поновити.

Касаційна скарга мотивована тим, що ТОВ «ОТП Банк» втратило право вимоги у зв`язку з відступленням права вимоги та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не ініціювало заміну сторони у виконавчому провадженні. Вказує, що оскільки договір поруки за кредитним договором має бути визнаний судом припиненим, то має бути зупинено і стягнення на підставі виконавчого документа. Також, посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову

у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно частиною першою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У статтях 149, 150 ЦПК України зазначені положення щодо порядку вирішення питання про забезпечення позову і способи забезпечення позову.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд, за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Разом із тим, згідно зі статтею 14 Конституції України та статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Положення статей 149-153 ЦПК України, які регламентують забезпечення позову, не можуть застосовуватися при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, державного чи приватного виконавця (статті 447-451 ЦПК України), поданої у порядку здійснення судового контролю за виконанням рішення суду, яке набрало законної сили (стягнення за яким не зупинялось) і підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 01 березня 2021 року в справі № 752/26606/18 (провадження № 61-21640сво19).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції скасовуючи ухвалу суду першої інстанції встановивши, що чинні норми законодавства не дають підстав для зупинення стягнення на підставі виконавчого документа на час розгляду скарги на дії державного виконавця, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо зупинення стягнення в рамках виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-1156-1/10 від 13 травня 2011 року.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями, тлумачення процесуального законодавства на свою користь та не спростовують правильних по суті спору висновків судів попередніх інстанцій.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга на вказане судове рішення є необґрунтованою. Правильне застосовування зазначених норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про зупинення стягнення на підставі зазначеного виконавчого листа.

Керуючись статтями 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 12 липня 2021 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 12 липня 2021 року в справі за скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) Гречухи Олега Ярославовича, заінтересовані особи: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна».

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є. Червинська
С. Ю. Бурлаков В. М. Коротун