Справа № 444/3070/20
Провадження № 2/444/226/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Ясиновський Р. Б.

секретар судового засідання Реміцька І.П.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Жовква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідачів: Потелицької сільської ради Жовківського району Львівської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Рава-Руська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом. Просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав її матері, ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обгрунтовує позов наступним. Вона разом з братами ОСОБА_3 ( ОСОБА_5 ) та ОСОБА_2 є спадкоємцями їхньої матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стверджує, що її брати не претендують на право власності на спадкове майно після смерті матері, оскільки за їхньою спільною домовленістю воно належить їй.

Зазначає, що після смерті матері залишився житловий будинок в АДРЕСА_1 , загальною площею 48,7 м.кв. Так як будинок станом на 30.06.1990 року належав до колгоспного типу двору, а станом на 15.04.1991 року головою колгоспного типу двору за цією адресою була ОСОБА_4 , інші членами двору відсутні, то відповідно їй належало 100% частки двору. Вказаний факт підтверджується довідкою Потелицької сільської ради Жовківського району, №2782 від 11.11.2020 та №2781 від 11.11.2020.

Позивачка вказує, що після смерті матері вона звернулась до нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових прав на таке майно. Державним нотаріусом Рава-Руської ДНК 06.08.2020 за її зверненням відкрито спадкову справу №66229005, номер у нотаріуса 164/2020.

Зазначає, що її мама за життя не встигла оформити правовстановлюючі документи на будинок, у зв`язку з чим вона не змогла оформити права власності на житловий будинок. Державним нотаріусом Рава-Руської ДНК 06.08.2020 у зв`язку із ненаданням необхідних документів, що посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний будинок. У зв`язку із чим просить позов задоволити.

Позивачка ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не прибула. Подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності . Позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача Потелицької сільської ради Жовківського району Львівської області в підготовче судове засідання не прибув. Подав відзив, в якому зазначив, що позов визнає та просить розгляд справи проводити у відсутності представника сільської ради.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не прибув. Подав на адресу суду заяву, в якій зазначив, що позов визнає та просить розгляд справи проводити у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 в підготовче судове засідання не прибув. Подав на адресу суду заяву, в якій зазначив, що позов визнає та просить розгляд справи проводити у його відсутності.

Представник третьої особи Рава-Руської державної нотаріальної контори в підготовче судове засідання не прибула, подала на адресу суду листа про розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що при вирішенні спору по суті покладається на думку суду.

Судом вирішено розгляд справи проводити за відсутності сторін по справі та на підставі поданих до суду доказів, зважаючи на подані сторонами письмові заяви.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків.

Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як уві відповідачі позов визнали, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Судом встановлено, що позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Потелич і її батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , що стверджується копією свідоцтва про її народження серія НОМЕР_1 , виданого 20 липня 1962 року Потелицькою сільською радою Рава-Руського району Львівської області.

Батько позивачки ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджено копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , виданого 21.11.1974 року Потелицькою сільською радою Нестеровського району Львівської області.

Мама позивачки померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 , виданого 11.11.1994 Потелицькою сільською радою Жовківського району Львівської області.

Позивачка 25.07.1987 року уклала шлюб із ОСОБА_7 у зв`язку із чим змінила своє дошлюбне прізвище " ОСОБА_8 " на " ОСОБА_1 ", що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_4 , виданого 25 липня 1987 року Потелицькою сільською радою Нестеровського району.

Після смерті матері позивачки залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок в АДРЕСА_1 , загальною площею 48,7 м.кв. та інвентаризаційною вартістю 86402 (вісімдесят шість тисяч чотириста дві) гривні.

Відповідно до довідки № 2726 від 28.10.2020 року, виданої виконавчим комітетом Потелицької сільської ради Жовківського району Львівської області, вбачається, що згідно погосподарської книги за особовим № 774 с. Потелич Жовківського району за 1991-1995 роки за громадянкою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , було зареєстровано будинковолодіння по АДРЕСА_1 . У будинковолодінні була зареєстрована ОСОБА_4 .

Відповідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України від 16.01.2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Оскільки ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України, то до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року.

Згідно ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Із копій довідок № 2781, 2782 від 11.11.2020, виданих виконкомом Потелицької сільської ради Жовківського району Львівської області, вбачається, що згідно погосподарської книги за 1986-1990 роки станом на 30.06.1990 року та станом на 15.04.1991 року домогосподарство № НОМЕР_5 (особовий рахунок № НОМЕР_6 ) в АДРЕСА_1 відносилося до колгоспної суспільної групи господарств. Членом колгоспного двору станом на 30.06.1990 року та станом на 15.04.1991 року в АДРЕСА_1 значилася ОСОБА_4 , 1925 р. н. (голова двору). Інші члени двору відсутні.

Отже, єдиний член двору - голова двору ОСОБА_4 мала право на 100 % майна двору, однак не оформила належне їй майно, оскільки змінено порядок реєстрації нерухомого майна.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

З вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином, право власності на колгоспний двір (житловий будинок) було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі села Потелич Жовківського району.

Копією довідки КП ЛОР «Червоноградське МБТІ ТА ЕО» від 03.08.2020 року № 4045 стверджується, що станом на 31.12.2012 року реєстрація права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не проводилася.

Судом встановлено, що брати позивачки ОСОБА_3 ( ОСОБА_5 ) та ОСОБА_2 не претендують на право власності на спадкове майно після смерті матері.

Із копії витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 61214326 вбачається, що після смерті ОСОБА_4 Рава-Руською державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу номер у нотаріуса 164/2020.

Разом з тим, враховуючи, що мама позивачки за життя не оформила правовстановлюючі документи на будинок, державним нотаріусом Рава-Руської державної нотаріальної контори 06.08.2020 на підставі п.2 ст.49 Закону України «Про нотаріат», у зв`язку із ненаданням позивачкою необхідних документів, що посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний будинок, що стверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Згідно ч. 1, 2 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Із копії довідки № 2061 від 27.07.2020 року, виданої виконкомом Потелицької сільської ради Жовківського району Львівської області, вбачається, що від імені померлої ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Потелицькій сільській раді Жовківського району Львівської області заповіти не посвідчувалися.

Статтею 527 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому батькові, матері.

Згідно ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування», передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). А, пунктом 23 вказаної Постанови закріплено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб.

Із копії довідки № 2247 від 03.08.2020 року, виданої виконкомом Потелицької сільської ради Жовківського району Львівської області, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дочка померлої ОСОБА_4 , проживала разом із нею без реєстрації в житловому будинку АДРЕСА_1 до дня їїсмерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та вели спільне господарство.

Таким чином, з вищенаведеного випливає, що позивачка має право на спадкове майно, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на яку померла мала право відповідно до виписки з погосподарської книги Потелицької сільської ради.

З врахуванням того, що відповідачі визнають позов, а також з врахуванням встановленого під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що право позивачки підлягає захисту в судовому порядку.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 23, 141, 200, 247, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на спадкове майно - житловий будинок АДРЕСА_1 який належав її матері, ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Текст повногорішення суду складено 22.02.2021 року.

Суддя: Ясиновський Р. Б.