Справа № 191/5557/16-ц
Провадження № 2/172/24/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.02.2021 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Битяка І.Г.

за участі секретаря судового засідання Глушко О.М.,

позивача за первісним позовом - ОСОБА_1

представника відповідача за первісним позовом - ОСОБА_2

третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та грошову компенсацію вартості майна, та позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/3 частину майна та грошову компенсацію його вартості, -

В С Т А Н О В И В

До суду на підставі розпорядження голови Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.03.2019 року надійшла цивільна справа № 191/5557/16-ц.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, який в ході розгляду справи уточнив та просив суд визнати за ним право власності на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями, що розташовані по АДРЕСА_1 . Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебуває у шлюбі зареєстрованому 09.09.1986 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, актовий запис № 219. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей. На час подання позову до суду шлюбні відносини фактично припинені і він проживає за іншою адресою.

В 1996 році, у період шлюбу, він придбав за договором купівлі-продажу житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, договір купівлі-продажу житлового будинку було оформлено на ім`я відповідачки, у зв`язку з тим, що він на той час вже мав нерухомість і в 1996 році існувало обмеження на володіння житловою площею не більше 60 м? на одну особу. На підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.11.2004 року право власності поновлено за ОСОБА_4 , оскільки «Придніпровська товарна біржа», через яку було укладено вказаний договір купівлі-продажу, була реформована.

Оскільки спірні правовідносини виникли до 01.01.2004 року, то вважає, що до даних правовідносин слід застосувати норми Кодексу про шлюб та сім`ю, якими передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності і в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя та грошову компенсацію вартості майна, який в ході розгляду справи уточнила та просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями, що розташовані по АДРЕСА_1 , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_1 1/2 частину вартості 2 орловських жеребців в розмірі 22750,00 грн., 1/2 вартості автомобіля «ЗАЗ 110307» реєстраційний номер НОМЕР_1 2004 року випуску в розмірі 28885,50 грн., 1/2 частину вартості причепу ПГ АІ реєстраційний номер НОМЕР_1 2000 року випуску в розмірі 4095,00 грн. Зустрічні позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебуває у шлюбі зареєстрованому 09.09.1986 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Синельниківської міської ради Дніпропетровської області. Відповідачу за договором дарування 13.10.1983 року ОСОБА_5 - батьком відповідача, був подарований будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 . Даний будинок оцінювався в 3000,00 рублів. За період шлюбу з позивачем вони перебудували вказаний будинок та значно покращили його. За період їхнього спільного життя, за їхні спільні кошти і спільними зусиллями - особистою участю в будівництві будинку, була збільшена площа жилого будинку та підсобних приміщень , було проведено опалення, газ, електропроводка, встановлені опалювальні прилади, ванна, туалет з каналізацією, замінені двері, вікна, дах. Крім того, на території земельної ділянки ними за спільні грошові кошти були побудовані гараж, баня, басейн, туалет, огорожа. Також за період шлюбу ними за спільні грошові кошти були придбані коні в філіалі «Запорізький кінний завод № 86» держаного підприємства «Конярство України», у квітні 2004 року - автомобіль «ЗАЗ 110307» номерний знак НОМЕР_2 2004 року випуску, в грудні 2000 року - причеп ПГ А1 номерний знак НОМЕР_1 2000 року випуску. Зазначені коні та автомобіль з причепом перебувають в особистому користуванні ОСОБА_1 . З осені 2012 року відповідач не проживає разом з сім`єю, їх шлюб фактично припинено, кошти на утримання сім`ї не надає, комунальні платежі за обидва будинки не сплачує. Частки подружжя під час поділу спільно нажитого майна визнаються рівними і вона має право на 1/2 частину цього майна.

ОСОБА_3 як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги звернувся до суду з позовом про визнання права власності на 1/3 частину майна та грошову компенсацію його вартості, в якому просив суд визнати садиби № 61 та № 61-А по АДРЕСА_1 спільною частковою власністю між ним та його батьками, визнати за ним право власності на 1/3 частину вказаних садиб або стягнути з відповідачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості 1/3 частини майна в рівних частках в розмірі 99299,50 грн. Вказує, що зі шкільного віку, будучи неповнолітнім, він постійно приймав трудову участь в зведенні будівель, споруд та прибудовах в садибах № 61 та № 61-А , а після набуття повноліття за власний рахунок проводив чисельні будівельні роботи та роботи по заміні та проведенню комунікацій. За період з 2007 по 2017 роки ним за власний рахунок проведені роботи на загальну суму 198599,00 грн. На території садиби № 61-А проведено такі роботи - капітальний ремонт літньої кухні із заміною дверей, демонтаж воріт в гараж з подальшою закладкою цеглою, проведено повну заміну системи водопостачання в будинку, встановлена огорожа з металевими стовпами, проведено ремонт системи опалення з встановленням циркуляційного насосу та переробленням димоходів в будинку, проведено заміну огорожі та збудовано нову огорожу з цегли та металу з автоматичними воротами, проведено ремонт кухні, ванної кімнати в будинку, проведено озеленення ділянки, облаштування газову, придбано вічнозелені насадження; на території садиби № 61 - проведено ремонт бані з виконанням оздоблювальних робіт, проведено демонтаж воріт та дверей в гараж з подальшою закладкою цеглою, встановлена огорожа з деревини та металу, проведено ремонт відкатних воріт бокса, проведено та оплачено найманим працівникам малярні роботи по ремонту басейна та бані із заміною бойлера та водопроводу. Крім того, за період 2012-2017 років він здійснював оплату комунальних послуг по обом садибам, а також оплачено підключення електропостачання з будинку із придбанням необхідного обладнання та частково оплачено штраф за газ.

Ухвалою судді Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 22.04.2019 року відкрито та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримав. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 визнав частково, пояснив, що житловий будинок по АДРЕСА_2 є його особистою власністю і був подарований батьком у 1983 році. До шлюбу були побудовані гаражі, вбиральня, теплиця, проведена каналізація, окремого підключення до будинку по АДРЕСА_2 немає. Він займався підприємницькою діяльності і за рахунок цих коштів покращував будинок. Потім купив «Камаз», через якийсь час продав його і купив житловий будинок по АДРЕСА_1 . Після укладення шлюбу будинок не перебудовувався, капітальні стіни не змінювалися, збільшилася лише жила площа. У 1989 році була проведена газифікація будинку за гроші з підприємницької діяльності, а також опалення та ремонт. В наявності є також великий гараж, але він не зареєстрований, оскільки не введений в експлуатацію. Також пояснив, що автомобіль та причеп як майно набуте подружжям у шлюбі визнає, однак не згоден із сумою оцінки, оскільки у травні 2019 року він потравив на автомобілі в ДТП, тому на даний час ціна транспортного засобу нижча. Крім того, пояснив, що у лютому 2011 року за особисті кошти придбав пару коней. Потім через декілька місяців продав одного коня ОСОБА_6 без укладення договору, а кошти витратив на потреби сім`ї. інший кінь помер у 2013 році. Позовні вимоги третьої особи не визнав, зазначив, що син самовільно, без згоди власників, вносив зміни.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 уточнені зустрічні позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти позовних вимог ОСОБА_1 та визнала позовні вимоги третьої особи ОСОБА_3 в частині стягнення грошової компенсації вартості майна. Пояснила, що житловий будинок був подарований ОСОБА_1 до укладення шлюбу, тобто до 1986 року. В будинку в 1988 році був проведений капітальний ремонт за спільні кошти подружжя. За спільні кошти з чоловіком ОСОБА_4 реконструювала, покращила та збільшила площу будинку, провели опалення, газ, електропостачання, каналізацію, побудували ванну, туалет, інші побудови - гараж, баню, басейн, огорожу, мощення.

Третя особа ОСОБА_3 свій позов підтримав, позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 визнав частково. Пояснив, що з 16 років допомагав у будівництві, оскільки батьки говорили, що він робить це для себе, тому і намагався робити в будинках все якнайкраще. Самостійно зробив паркан, поставив нові ворота, будував баню та допомагав у ремонті будинку. Останнім часом, з моменту як батько перестав проживати з матір`ю, він сплачує комунальні послуги та інші платежі на утримання обох будинків.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 пояснила, що вона є сусідкою подружжя ОСОБА_1 і проживає через дорогу від них вже 35 років. Будинок АДРЕСА_2 був під черепицею. При цьому, добудували кухню, коридор, побудували гараж, баню, басейн, провели водопостачання, газопостачання, вставили вікна, двері. В той час син подружжя ОСОБА_1 ходив до школи. Коли вона приходила до них, то бачила як син працює за комп`ютером, а на вихідних він ремонтував машини. Також син будував тин. Знає, що теплиця давала невеликий дохід, в основному для власних потреб. Гроші на купівлю автомобіля КАмАЗ позичав інший сусід.

Свідок ОСОБА_10 пояснив в суді, що він виконував роботи зі зварювання каркасу для закриття басейну. Після того як позивач поїхав у 2012-2013 роках жити в село, в новій хаті провели воду, а в старій хаті він провів заміну котла. Коли він працював у подружжя ОСОБА_1 , то в теплиці бачив якийсь мотлох. Син постійно допомагав у ремонтних роботах.

ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає по АДРЕСА_3 з 1982 року. По АДРЕСА_2 стояла стара хата, дровник дерев`яний, яма, обкладена цеглою. В будинку замінили вікна, двері, добудували веранду, ванну, туалет. Теплиця доходу не дала. Сусіди позичали гроші на купівлю ОСОБА_12 . Батько дружини допомагав сім`ї. Купили будинок по сусідству і зробили ремонт. Подружжя жило разом, син допомагав у будівництві як міг бо був дитиною. Паркан міняв син, а батько не дозволяв йому це робити. З 2012 по 2017 роки проживав взагалі окремо. Позивач написав заяву про незаконне підключення будинку № 61-А до газопостачання і будинок відключили з нарахуванням штрафу.

Допитана в якості свідка ОСОБА_13 пояснила, що вони з подружжям ОСОБА_1 куми з 1986 року. По АДРЕСА_2 була стара хата, перекрита черепицею, дерев`яна веранда, пічне опалення, яма викопана, дерев`яний сарай для палива пічного. Збудували гараж, цегляну веранду, дах перекрили, зробили всередині ремонт, добудували ванну і туалет замість дровника дерев`яного, замінили вікна та двері, провели воду, газ. Батько дружини допомагав у будівництві, діти допомагали як могли. Теплиця доходів не давала, урожай не продавали. Тин нового будинку будував син, допомагав з матір`ю фарбувати.

Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи суд приходить до такого.

09.09.1986 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Синельниківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстрований шлюб, актовий запис № 219.

Згідно з договором дарування укладеного 13.10.1983 року ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_1 прийняв жилий глинобитний обкладений цеглою будинок, сарай глинобитний обкладений цеглою, вбиральню дерев`яну в АДРЕСА_2 , що розташовані на земельній ділянці розміром 402 кв.м. Інвентаризаційна страхова оцінка складає 2708 карбованців.

З технічного паспорту виготовленого 20.01.2017 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 видно, що власником нерухомого майна є ОСОБА_1 і складається з житлового будинку, гаражу, бані, басейну, вбиральні, огорожі та бруківки.

На підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.11.2004 року визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 218/Ф3 від 04.09.1997 року, зареєстрованого на Придніпровській товарній біржі (Синельниківський філіал) та визнано за ОСОБА_4 право приватної власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки КП «Синельниківське МБТІ» від 01.09.2016 року видно, що житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_4 і складається з житлового будинку А-1 загальною площею 130,7 кв.м., жилою площею 84,8 кв.м., мансарди МС1, гаража Г-1, гаража К-1, літньої кухні Б-1, сараю В-1, погрібу П-1, огорожі № 1-2.

З інформації територіального сервісного центру № 1246 від 14.01.2017 року № 31/4-1246-2аз видно, що за ОСОБА_1 станом на 13.01.2017 року зареєстровані наступні транспортні засоби - автомобіль «ЗАЗ 110307» 2004 року випуску номерний знак НОМЕР_2 , дата реєстрації 04.06.2004 року та причіп ПГ А1 2000 року випуску номерний знак НОМЕР_1 , дата реєстрації 15.12.2000 року.

Згідно з висновком судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи № 3778/3779-19 експертом пропонується два варіанти визначення ринкової вартості садиби по АДРЕСА_2 , оскільки фактично на території садиби розташована будівля гаражу літ. К (ангару), однак на яку відсутні дані про введення в експлуатацію даної будівлі. Ринкова вартість садиби, враховуючи вартість земельної ділянки фактичного користування площею 409,2 кв.м. складає з урахуванням частини гаражу літ. К (ангару) 344768,00 грн., а без урахування частини гаражу літ. К (ангару) - 241678,00 грн. Ринкова вартість 1/2 частини садиби складає відповідно 172384,00 грн. та 120839,00 грн. Відповідно до вимог таблиці № 1 до п. 5.19 ДБН В. 2.2-15-2019 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» розділити житловий будинок з прибудовами по 1/2 частині не можливо, оскільки фактично площі 25,65 кв.м., що належить власнику 1/2 ідеальних часток в житловому будинку літ. А-1 не достатньо для виділу в натурі та обладнання окремої ізольованої однокімнатної квартири. Оскільки розділу по 1/2 частині не підлягає житловий будинок з прибудовами, то будівлі та споруди садиби також не підлягають розподілу. Розподілити житловий будинок з прибудовами за вищевказаною адресою по 1/2 частині відповідно до вимог таблиці № 1 до п. 5.19 ДБН В. 2.2-15-2019 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» не можливо, отже варіанти з незначним відступом від ідеальних часток експертом не пропонуються.

З висновку оцінювача майна ОСОБА_16 від 03.12.2020 року про вартість 2 коней ринкова вартість двох жеребців породи орловський рисак, віком 3 і 5 років становить 45500,00 грн.

Ринкова вартість автомобіля «ЗАЗ 110307» 2004 року випуску номерний знак НОМЕР_2 , становить 57771,00 грн., ринкова вартість причіпу ПГ А1 2000 року випуску номерний знак НОМЕР_1 становить 8190,00 грн., що підтверджується висновком оцінювача майна ОСОБА_16 від 03.12.2020 року.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 22 КпШС України (чинної на дату набуття подружжям житлового будинку по АДРЕСА_1 ) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 1 ст. 61 СК України визначає, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За статтею 163 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» видно, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

В судовому засіданні встановлено, що сторони не заперечували той факт, що спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 придбаний ними під час шлюбу та в інтересах родини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вищевказаний житловий будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 30 постанови від 21.12.2007 року № 11, при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України).

Оскільки по справі не встановлено обставин, що мають істотне значення, які б давали підстави для відступлення від принципу рівності часток сторін при поділі спільної сумісної власності, суд дійшов висновку, що спірний житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 , підлягає поділу між чоловіком та дружиною по 1/2 частині кожному з подружжя.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що в період шлюбу за ОСОБА_1 зареєстровано автомобіль «ЗАЗ 110307» реєстраційний номер НОМЕР_1 2004 року випуску та автомобільний причеп ПГ АІ реєстраційний номер НОМЕР_1 2000 року випуску.

При цьому, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 просить суд стягнути грошову компенсацію з ОСОБА_1 у розмірі 1/2 вартості автомобіля та причепу. На підтвердження вартості транспортних засобів остання надала висновок оцінювача майна від 03.12.2020 року, з яким ОСОБА_1 не погоджується, оскільки він, користуючись автомобілем, у травні 2019 року потрапив у ДТП і на даний час ціна автомобіля є нижчою, ніж вказано у висновку оцінювача ТЗ.

Однак, суд не погоджується з цією позицією позивача ОСОБА_1 , оскільки як встановлено, в судовому засіданні останній, в той час коли справа про поділ майна подружжя перебувала на розгляді в суді, використовував транспортний засіб і саме під його керуванням автомобіль отримав механічні пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді.

Щодо вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 про визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями, що розташовані по АДРЕСА_2 та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнення з ОСОБА_1 1/2 частини вартості 2 орловських жеребців суд зазначає таке.

Матеріалами справи встановлено, що вищевказаний будинок був подарований батьком ОСОБА_1 - ОСОБА_5 ще до укладення шлюбу між сторонами, тобто в 1983 році.

Згідно з вимогами ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є у тому числі: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених зазначеною нормою правил, збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об`єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкту.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Виходячи з положень ст. 62 СК України доведенню з боку позивача підлягає той факт, що спірне майно істотно збільшилося у своїй вартості саме внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або власне його особистих затрат.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 визначено, що майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

В даному випадку суд не вважає що відбулося істотне збільшення вартості будинку по АДРЕСА_2 з моменту укладення шлюбу, так як його площа зазнала незначного збільшення та виконаний ремонт. При цьому вказані зщміни є наслідком покращення умов життя та виконання ремонту з метою утримання майна в належному санітарному стані. Зазначені зміни є необхідними під час проживання у бідинку та користування ним. При цьому відповідно до вимог чинного законодавства житловий будинок є самостійною річчю цивільного обігу, а допоміжні споруди і будівлі є речами належними до будинку і не розглядаються окремо від нього. Тому побудова допоміжних споруд і будівель, парканів, теплиць, гаражів та іншого не може розглядатись як покращення будинку, що приводить до істотного збільшення його вартості. Таким чином, суд вважає, що будинок подарований ОСОБА_1 до шлюбу на підставі договору дарування, для застосування передбачених статтею 62 СК України правил не зазнав істотного збільшення вартості майна після укладення шлюбу в 1986 році внаслідок внесення ОСОБА_4 коштів.

З приводу позовних вимог про відшкодування вартості коней судом встановлено, що один з них відчужений ОСОБА_1 ОСОБА_17 25.03.2011 року, тобто ще у період сумісного проживання сторін, а інший за твердженням ОСОБА_1 іншій особі ОСОБА_18 . При цьому договір не укладався так як це не вимагається чинним законодавством. При цьому стороною первісного відповідача не надано достатньо доказів на спростування зазначених фактів. З наданих суду роздруківок та копій оглошень про продаж вказаних тварин первісним відповідачем у 2017 році встановлено, що продавцем зазначено не позивача, а іншу особу.

Таким чином, враховуючи, що спірне майно у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями, автомобіля та автомобільного причепу набуті сторонами за час шлюбу та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд приходить до висновку про обґрунтованість уточнених позовних вимог ОСОБА_1 , уточнених позовних вимог ОСОБА_4 в частині поділу спільного майна подружжя - автомобіля та автомобільного причепу шляхом стягнення грошової компенсації половини вартості майна, та задоволення вимог шляхом поділу вказаного майна між подружжям ОСОБА_1 , виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні.

Разом з тим, позовні вимоги третьої особи ОСОБА_3 суд вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (ч. 1 ст. 366 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований по АДРЕСА_2 подарований позивачу ОСОБА_1 і є його власністю, а житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 набутий подружжям ОСОБА_1 за час шлюбу.

При цьому нормами чинного законодавства не передбачено можливість набуття права власності дитиноюна майно батьків у випадку допомоги у його утриманні та ремонті.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 62, 69, 70, 163 СК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 366, 368, 372 ЦК України, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 264, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В

1. Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями, що розташовані по АДРЕСА_1 та складається з: житлового будинку А-1 загальною площею 130,7 кв.м., жилою площею 84,8 кв.м., мансарди МС1, гаража Г-1, гаража К-1, літньої кухні Б-1, сараю В-1, погрібу П-1, огорожі № 1-2 вартістю 355152 грн.

3. Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та грошову компенсацію вартості

майна - задовольнити частково.

4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «ЗАЗ 110307» реєстраційний номер НОМЕР_1 2004 року випуску в розмірі 28885 (двадцять вісім тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) гривень 50 копійок та 1/2 частини причепу ПГ АІ реєстраційний номер НОМЕР_1 2000 року випуску в розмірі 4095 (чотири тисячі дев`яносто п`ять) гривень 00 копійок.

5. В іншій частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

6. У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/3 частину майна та грошову компенсацію його вартості - відмовити.

7. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подання позову до суду в розмірі 1643,50 грн.

8. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судові витрати зі сплати судового збору за подання позову до суду в розмірі 329,80 грн.

9. Судові витрати у вигляді судового збору сплаченого ОСОБА_3 за подання позову до суду залишити за ним.

10. Скасувати арешт на житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що накладений ухвалою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 21.10.2019 року у цій справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Васильківський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 28 лютого 2021 року.

Суддя І.Г. Битяк