Номер провадження: 22-ц/813/2107/21
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2020 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

13 вересня 2019 року до Малиновського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Гребенюка О.С., представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», в якій він просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 23974,70 грн. Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду позивач вказував, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 18 липня 2007 року, згідно з якою отримав кредит у розмірі 1900,00 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку (надалі Умови), які викладені на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» (www.privatbank.ua), складають договір між сторонами про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Представник банку зазначав, що при встановленні та зміні кредитного ліміту банк керувався пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов, на підставі яких позичальник при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Окрім того на підставі пункту 2.1.1.5.7. Умов, власник картрахунку був зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. Овердрафт (пункт 1.1.1.63 Умов) це короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. Представник банку також посилався на те, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості позичальник станом на 05 серпня 2019 року має заборгованість 23974,70 гривень, з яких: заборгованість кредитом 5498,66 гривень; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 3470,25 гривень; заборгованість за пенею та комісією 12756,52 гривень; штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди 2249,27 гривень (а.с. 1-3).

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2020 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» суму фактично отриманих кредитних коштів (основну суму боргу) в розмірі 1900,00 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» пропорційну суму оплаченого судового збору в розмірі 768,40 гривень. У задоволенні інших вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено (а.с. 68-75).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилова Олена Леонідівна звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим та ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд безпідставно зменшив заборгованість за тілом кредиту та відмовив у стягненні процентів та штрафу. Апелянт зазначає, що предметом позовних вимог є невиконання відповідачем зобов`язань за Генеральною угодою від 17.05.2013 року. В договорі сторони зафіксували заборгованість позичальника 5498,66 грн. Відповідно до п. 2.1 Генеральної угоди розмір відсоткової ставки сторони визначили на рівні 0,833% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Згідно п. 2.2 Генеральної угоди при порушенні позичальником строків погашення заборгованості позичальник сплачує штраф в розмірі 2249, 27 грн (а.с. 81-83).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2020 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване заочне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який міститься в матеріалах даної справи не містить підпису відповідача, його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети, а тому суд першої інстанції зазначив, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому виді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у виді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 з боку ПАТ КБ «Приватбанк» дотримано вимоги, передбачені частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Також суд першої інстанції звернув увагу на те, що заява-анкета, підписана сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак суд першої інстанції врахував, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також зважаючи на вимоги частини 2 статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому вважав за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1900 гривень (а.с. 73-74).

Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.07.2007 року відповідач підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил банківських послуг у «ПриватБанку» (а.с. 9-9 зворот).

Як вбачається з матеріалів справи, 17.05.2013 року сторонами була підписана Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. За змістом угоди сторони домовилися зменшити розмір заборгованості, яка виникла за період з дати надання кредиту (а.с. 10-10 зворот).

Як вбачається з Довідки, наданої Банком, ОСОБА_1 підписав кредитний договір №б/н, за яким йому було надано кредитну картку, дата відкриття якої 17.05.2013 року, термін дії останній день жовтня 2016 року (а.с. 56).

Як вбачається з Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти ОСОБА_1 (договір №б/н), відповідачу було встановлено кредитний ліміт у розмірі 5498,66 грн (а.с. 57).

Відповідно до п. 2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та прав надання продукту кредитних карт банк надав відповідачу, як позичальнику, терміновий кредит шляхом встановлення кредитної лінії на кредитну картку на споживчі цілі в сумі 5498,66 грн на строк 12 місяців, з 17.05.2013 року по 31.05.2014 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,833 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості по кредиту здійснюється у наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти в сумі 483,76 грн для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат відповідно до Умов та Правил (а.с. 10).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт складає між ним (відповідачем) та банком кредитний договір, тим самим підтвердивши наявність у нього заборгованості перед банком та визнавши її, а тому апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення підлягає зміні в частині розміру стягнення заборгованості за тілом кредиту, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5498,68 грн.

Разом з тим, кінцевий термін виконання відповідачем зобов`язання був визначений сторонами у Генеральній угоді датою 31.05.2014 року (а.с. 10).

Як вбачається з матеріалів справи, апелянт просить стягнути з відповідача заборгованість за відсотками за користування кредитом з 28.06.2013 року по 05.08.2019 року (а.с. 7-8).

Однак, відповідно до постанови Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 175/4753/15-ц право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не заявляв вимог про застосування наслідків, передбачених ст. 625 ЦК України, а надав розрахунок заборгованості на підставі стягнення відсотків за користування кредитними коштами, пені, комісії та штрафів, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору.

З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що на момент закінчення строку дії кредитної картки, тобто 31.05.2014 року, заборгованість за відсотками за користування кредитом складала 624,7 грн (а.с. 7).

Таким чином, оскільки стягненню підлягають лише відсотки за користування кредитом в межах погодженого сторонами строку кредитування, а вимоги про застосування наслідків, передбачених ст. 625 ЦК України позивачем не заявлялися, то апеляційний суд вважає за можливе стягнути з відповідача заборгованість за відсотками за користування кредитом в межах строку дії кредитного договору в розмірі 624,7 грн.

При цьому, оскільки відомості щодо виконання відповідачем грошового зобов`язання відсутні, апеляційний суд роз`яснює позивачу право на звернення до суду з позовом про стягнення відсотків в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України за наступний період.

Стосовно стягнення пені, комісії та штрафів з відповідача апеляційний суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем здійснено розрахунок заборгованості за пенею та комісією разом на суму 12756,52 грн (а.с. 8).

Однак, п. 2.8. Генеральної угоди передбачено, що при порушенні позичальником зобов`язань з погашення кредиту, позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах і правилах за кожен день прострочення (а.с. 10).

Позивачем до позовної заяви був доданий Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати пені та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Дана позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів про те, які саме умови договору були узгоджені сторонами не є підтвердженням наявності заборгованості за пенею у розмірі, визначеному позивачем. Окрім того, розрахунок заборгованості, поданий позивачем, не оформлений належним чином, оскільки в ньому не зазначено прізвища посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, що не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затверджених наказом Держспоживстандарту України №55 від 17 квітня 2003 року (в редакції на час складення такого розрахунку).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що сторонами при укладенні Генеральної угоди не погоджувалося стягнення комісії. Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 17.06.2021 року зазначено про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у кредитному договорі будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні Закону. З огляду на вище зазначене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією на підлягають задоволенню.

Разом із вимогою про стягнення пені та комісії позивачем також заявлялися вимоги про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 2249,27 грн (а.с. 3).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір штрафу було визначено та узгоджено сторонами при укладенні Генеральної угоди 17.05.2013 року, в пункті 2.2. даної угоди (а.с. 10).

Враховуючи погодження сторонами розміру штрафу в Генеральній угоді, апеляційний суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф у розмірі 2249,27 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позов фактично задоволено на суму 8372,63 грн, тобто на 35% від заявленої ціни (23947,7 грн).

Підтверджені понесені позивачем судові витрати складаються із судового збору за звернення з позовом (1921 грн) та з апеляційною скаргою (2881,5 грн), всього на суму 4802,5 грн.

Тому з відповідача слід стягнути судові витрати на користь позивача в сумі 4802,5 грн х 35% = 1680,88 грн.

Отже, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції змінює в частині розміру стягненої заборгованості за тілом кредиту, скасовує в частині відмови у задоволенні вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом та штрафу та ухвалює в цій частині нове рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2020 року змінити в частині розміру стягненої заборгованості за тілом кредиту, скасувати в частині відмови у задоволенні вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом штрафу та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», (, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д); місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , МФО 305299, р/р НОМЕР_2 (для погашення заборгованості та судових витрат):

-заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5498 гривень 66 копійок;

-заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 624 гривні 70 копійок;

-штраф у розмірі 2249 гривень 27 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», (, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д); місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , МФО 305299, р/р НОМЕР_2 (для погашення заборгованості та судових витрат) судовий збір за звернення до суду з позовом та за подання апеляційної скарги у розмірі 1680 гривень 88 копійок.

В іншій частині заочне рішення залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

24.12.2021 року м. Одеса