Дата документу 24.02.2021 Справа № 332/242/16-ц
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 332/242/16Головуючий у 1-й інстанції Марченко Н.В. Повний текст рішення складено 07.09.2020 року.
Пр. № 22-ц/807/117/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «МетаБанк» (надалі Банк), ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 2-4), в якому просила визнати припиненим договір поруки №87, укладений 30 березня 2006 року між Акціонерним банком «Металург» (правонаступник ПАТ «МетаБанк») та ОСОБА_1 .

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що 30 березня 2006 року між нею та АБ «Металург» (правонаступник ПАТ «МетаБанк»), було укладено договір поруки на забезпечення виконання ОСОБА_3 , позичальником, своїх обов`язків за кредитним договором. Договір поруки є припиненим на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, бо в ньому не зазначений строк його дії, а є лише посилання на дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника. Так, згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором прострочення заборгованості за сумою основного боргу відбулось з серпня 2011 року, за відсотками за користування кредитом з травня 2013 року, тобто з цього часу у Банку виникло право звернутися з вимогою до поручителя протягом наступних шести місяців. Однак таку вимогу до поручителя пред`явлено не було.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції ОСОБА_4 (т.с. 1 а.с. 10).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 11) відкрито провадження у цій справі.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2016 року (т.с. 1 а.с. 22-23) позов ОСОБА_1 у цій справі задоволено.

У вересні 2019 року відповідач АТ «МетаБанк» звернулось до суду із заявою про перегляд вищезазначеного заочного рішення суду першої інстанції у цій справі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Марченко Н.В. (т.с. 1 а.с. 53).

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2020 року (т.с. 1 а.с. 110-111) вищезазначене заочне рішення скасовано в порядку задоволення заяви Банку, як відповідача, про його перегляд, справу призначено до розгляду.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2020 року (т.с. 1 а.с. 118-184) у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 185-186) просила рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 1 а.с. 190).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 12 листопада 2020 року (т.с. 1 а.с. 201), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 203), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 18 суддів замість 40 суддів за штатом).

Банк, як відповідач, подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі (т.с. 1 а.с. 247-254).

Відповідач ОСОБА_3 не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У судове засідання 24 лютого 2021 року належним чином повідомлені апеляційним судом, у тому числі через представника та члена сім`ї, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. ч. 3, 5 ЦПК України (т.с. 1 а.с. 245), позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 за присутністю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Богословського В.А. (т.с. 1 а.с.187) та представника Банку адвоката Неудачіна Р.В. (т.с. 1 а.с. 252).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у повному обсязі у цій справі, керувався ст. ст. ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача у цій справі, відсутності підстав для задоволення останніх.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 30 березня 2006 року між АБ «Металург» (правонаступник є АТ (раніше ПАТ) «МетаБанк», статут, копія т.с. 1 а.с. 50), та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №87, відповідно до якого банк надав позичальнику на споживчі цілі кредит у розмірі 35000 доларів США на строк по 30 березня 2026 року включно зі сплатою відсотків за користування кредитом за ставкою 14,5 відсотків річних (т.с. 1 а.с. 5).

У забезпечення зобов`язань ОСОБА_3 , цього ж числа між АБ «Металург» (правонаступник АТ (раніше ПАТ) «МетаБанк», статут, копія т.с. 1 а.с. 50) та ОСОБА_1 , було укладено договір поруки №802 (т.с. 1 а.с. 6), за умовами якого поручитель у разі невиконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором зобов`язується в порядку, передбаченому цим договором погасити борг позичальника Банку в сумі наданого кредиту, сплатити відсотки за кредитом, комісії, суми неустойки і нанесених збитків та інші платежі за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України та ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення боржником зобов`язання.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом зазначених норм матеріального права поручитель, хоча й пов`язаний з боржником певними зобов`язальними відносинами, але є самостійним суб`єктом у відносинах з кредитором.

Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки.

Відповідно до п.1.1 вищезазначеного кредитного договору № 87 від 30.03.2006 року Банк видав Позичальнику кредит на строк 240 місяців по 30.03.2026 р (т.с. 1 а.с.5).

У зв`язку із невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором Банк відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України і п.3.1 кредитного договору прийняв рішення про дострокове стягнення з позичальника та поручителів заборгованість за кредитним договором, надіславши 29.04.2015 року повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту й пов`язаних із ним платежів у строк до 28.05.2015 року (т.с. 1 а.с. 249-251 копії повідомлень, надані Банком апеляційному суду, та які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України, як докази, передбачені ст. ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача).

Виходячи з положень ч. 4 ст. 559 ЦК України в редакції, чинній на час подачі позову Банком в іншій справі ЄУН 333/4292/15 у червні 2015 року, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України. За умовами кредитного договору та положеннями ст.1050 ЦК України несплата платежу надає кредитору право на пред`явлення вимог щодо повного погашення заборгованості.

Отже внаслідок порушення обов`язків позичальником, АТ МетаБанк скориставшись своїм правом на односторонню зміну умов кредитного договору, передбаченим ч.2 ст. 1050 ЦК України та п.3.1 кредитного договору змінив строк виконання основного зобов`язання, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення всієї заборгованості за вищезазначеним кредитним договором.

У разі якщо кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, направивши боржнику вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та інших платежів, при цьому договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, шестимісячний строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України в редакції, чинній на час подачі позову Банку в іншій справі у 2015 році, для пред`явлення вимоги поручителю обчислюється від дня настання дати дострокового повного погашення заборгованості, зазначеного кінцевим строком у вимозі кредитора до боржника.

Отже, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум повинен обчислюватись від наступного дня після настання дати дострокового повернення всієї заборгованості, тобто з 29.05.2015 року.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 у цій справі не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 дублюють доводи позовної заяви позивача у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача у цій справі, викладену в його позові, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування позивача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_1 та її представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача сторони позивача.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, стороною позивача апеляційному суду не надані.

Вказівки у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року в іншій цивільній справі ЄУН 333/4292/15 за позовом АТ «МетаБанк» від червня 2015 року до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ТОВ «Спецізоляція» про стягнення заборгованості в силу вимог ст. 417 ч. 1 ЦПК України, копію якої було надано представником Банку апеляційному суду для долучення до матеріалів цієї справи лише у судовому засіданні (т.с. 2 а.с. 2-7), є обов`язковими для врахування при новому розгляді судами саме іншої цивільної справи ЄУН 333/4292/15 і щодо щомісячних платежів, та не впливають на правильність рішення суду першої інстанції у цій справі, в якій позивач ОСОБА_1 просила в цілому визнати припиненим договір поруки №802, укладений 30 березня 2006 року між Банком та ОСОБА_1 , з підстав, передбачених ст. 559 ч. 4 ЦПК України.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Встановлено, що рішенням, що оскаржується, суд першої інстанції не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачеві у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідачів будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 01.03.2021 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.