Ухвала

22 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 381/722/20

провадження № 61-12164св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія Гардіан»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 23 червня 2021 року у складі колегії суддів Шахової О. В., Вербової І. М., Головачова Я. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ТОВ «Страхова компанія Гардіан», про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 16 січня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю його автомобіля Mercedes-Benz G500 w463, реєстраційний знак НОМЕР_1 та автомобіля Mercedes-Benz Е250 w124, реєстраційний знак НОМЕР_2 , який належить відповідачу ОСОБА_2 .

Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Внаслідок винних дій відповідача, належний йому автомобіль отримав механічні пошкодження. Оскільки страхова компанія, в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача провела огляд пошкодженого транспортного засобу з порушенням 10 денного терміну після отримання повідомлення про страховий випадок, і не направила йому висновок щодо розміру заподіяної шкоди, він самостійно замовив незалежну експертну оцінку для визначення розміру заподіяної шкоди. Згідно з висновком від 06 червня 2020 року вартість відновлювального ремонту його транспортного засобу складала 276 168,08 грн, також зазначено, що мають місце приховані пошкодження, що можуть бути виявлені лише при розборці автомобіля в умовах СТО.

Під час ДТП він отримав нервовий стрес, а пошкодження належного йому транспортного засобу призвело до вимушених змін його усталеного способу життя, що завдавало йому моральні страждання, на відшкодування яких просив стягнути 100 000,00 грн.

У зв`язку з виплатою йому страховою компанією СК «Гардіан» страхового відшкодування у розмірі 109 039, 67 грн, позивач уточнив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на його користь 167 673,60 грн на відшкодування майнової шкоди, 100 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та 3 500,00 грн понесених ним витрат на оплату експертизи щодо визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля.

На підставі висновку автотоварознавчої експертизи, яка була проведена у вересні 2020 року на замовлення СК «Гардіан», позивач збільшив позовні вимоги, зокрема просив стягнути з відповідача на відшкодування майнової шкоди - 272 135, 73 грн, на відшкодування моральної шкоди - 100 000,00 грн та 3 500,00 грн на відшкодування понесених ним витрат на оплату експертизи.

Суд залишив без розгляду заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, посилаючись на те, що вона подана з порушенням строку, передбаченого частиною 3 статті 49 ЦПК України та за відсутності доказів її направлення відповідачеві.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимоги ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди є безпідставними, оскільки позивач продав пошкоджений автомобіль позивачем без проведення відновлювального ремонту, а тому враховуючи, що згідно з положеннями чинного законодавства розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля, відновлювальний ремонт якого позивач не проводив, відсутні підстави для стягнення з винуватця 276 168,08 грн на відшкодування майнової шкоди. Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходив з недоведеності такої вимоги.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 23 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 3 178,86 грн, на відшкодування моральної шкоди - 10 000,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивачу як особі, якій завдано шкоду внаслідок ДТП, належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному, а тому одержання потерпілим від страховика страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі не припиняє деліктного зобов`язання між особою, яка завдала шкоду, якщо розміру страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди.

Урахувавши, що відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 13-3/446 від 17 вересня 2020 року, розмір заподіяної позивачеві майнової шкоди становить 112 218,53 грн, а сума виплаченого йому СК «Гардіан» страхового відшкодування становить 109 039,67 грн, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з винної у ДТП особи - ОСОБА_2 суми невідшкодованих збитків, підлягають задоволенню частково, в розмірі 3 178,86 грн (112 218,53 - 109 039,67).

Апеляційний суд також не погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди за недоведеності позивачем заподіяння йому такої шкоди. Установивши, що під час ДТП та внаслідок пошкодження його майна, позивач зазнав душевних страждань, апеляційний суд з урахуванням засад розумності та справедливості, дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 10 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

Узагальнені доводи касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу.Рух справи у суді касаційної інстанції

У липні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 23 червня 2021 року, в якій заявник просив скасувати оскаржуване судове рішення, в частині визначення розміру майнової шкоди та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Як на підставу касаційного оскарження заявник зазначав, що судове рішення апеляційного суду підлягає касаційному оскарженню з підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України. Вказував на те, що зазначена справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції застосував норми матеріального права (статті 1166, 1187, 1194 ЦК України) без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), викладених у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 691цс15 та постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц, від 11 квітня 2019 року у справі № 753/286/16, від 20 червня 2019 року у справі № 362/5422/15-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 235/4338/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 165/766/ 15-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц, від 25 листопада 2019 року у справі № 761/41395/16-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17, від 11 грудня 2019 року у справі № 227/2996/16-ц, від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/18.

Зокрема зазначав, що при визначенні розміру майнової шкоди, апеляційний суд безпідставно взяв до уваги визначену експертом вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, який підлягає застосуванню лише при визначенні розміру страхового відшкодування, яке виплачується страховиком, тоді як при визначенні реально заподіяної потерпілій особі шкоди, її розмір визначається, виходячи з вартості відновлювального ремонту транспортного засобу без урахування коефіцієнту фізичного зносу, а отже у разі коли розмір страхового відшкодування є недостатнім для покриття реально заподіяної шкоди, з винної особи підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля без урахування коефіцієнта фізичного зносу та виплаченим страховим відшкодуванням. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 691цс15 та постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц, від 11 квітня 2019 року у справі № 753/286/16, від 20 червня 2019 року у справі № 362/5422/15-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 235/4338/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 165/766/ 15-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц, від 25 листопада 2019 року у справі № 761/41395/16-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17, від 11 грудня 2019 року у справі № 227/2996/16-ц, від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/18, які не були враховані судом апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 02 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду) та підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики), витребувано матеріали справи.

У вересні 2021 року від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до суду касаційної інстанції надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він вказував на безпідставність посилань заявника щодо неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 691цс15, від 20 червня 2019 року у справі № 362/5422/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц, оскільки такі висновки сформовані за інших фактичних обставин справи. Зазначав, що заявлений позивачем розмір відшкодування майнової шкоди - 272 135,73 грн є необґрунтованим, оскільки заяву про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 подав з порушенням строку та порядку, визначених статтею 49 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2021року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

За змістом частини першої 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій

16 січня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Mercedes-Benz G500 w463, реєстраційний знак НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_1 , та автомобіля Mercedes-Benz Е250 w124, реєстраційний знак НОМЕР_2 , який належить відповідачу ОСОБА_2 .

Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2020 року, відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 21 вересня 2019 року.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes-Benz G500 w463, реєстраційний знак НОМЕР_1 , відповідно до незалежної експертної оцінки від 03-06 березня 2020року, виконаної на замовлення позивача, становить 276 168,08 грн.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 13 березня 2020 року за №72-D/66/4, складеного на замовлення ТДВ «СК «Гардіан», ринкова вартість транспортного засобу Mercedes-Benz G500 w463, реєстраційний знак НОМЕР_1 становить 531 598,96 грн; вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу з ПДВ - 381 175,40 грн ; вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу з ПДВ - 129 430,00 грн.

Платіжним дорученням № 15306 від 22 травня 2020 року ТДВ «СК «Гардіан» виплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 109 039,67 грн.

2 травня 2020 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу 3242/2020/1994114, відчужив автомобіль Mercedes-Benz НОМЕР_3 , НОМЕР_1 , за ціною 400 000,00 грн.

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 13-3/446 від 17 вересня 2020 року, ринкова вартість автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «G500», реєстраційний знак НОМЕР_1 , 1998 року, випуску складає 356 773,42 грн, вартість відновлювального ремонту автомобіля без урахування коефіцієнта фізичного зносу становить 320 653,60 грн; розмір матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 112 218,53 гривень.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Вивчивши матеріали справи, доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 підлягає закриттю з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, передбачених цим Кодексом.

Як на підставу відкриття касаційного провадження у справі, заявник посилався на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема неврахування апеляційним судом висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом України у постанові від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17; Верховним Судом у постановах від 10 вересня 2018 року у справі № 487/6407/16-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 754/8595/17-ц.

Під судовим рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти лише такі рішення, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, яка переглядається предметом судового розгляду є вимога про відшкодування майнової шкоди, що підлягає стягненню з винної у ДТП особи з підстав, передбачених статтями 1166, 1192, 1194 ЦК України, з посиланням на те, що розмір виплаченого страховиком страхового відшкодування є недостатнім для повного відшкодування завданої потерпілій особі майнової шкоди.

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судами встановлено, що належний ОСОБА_1 автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «G500», реєстраційний знак НОМЕР_1 , 1998 року, проданий ним за ціною 400 000,00 грн відповідно до договору купівлі-продажу №3242/4 від 12 травня 2020 року без проведення відновлювального ремонту. Ринкова вартість зазначеного автомобіля складає 356 773,42 грн, вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу становить 320 653,60 грн; розмір матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 112 218,53 гривень, СК «Гардіан» виплатила позивачеві страхове відшкодування у розмірі 109 039,67 грн, а тому при визначенні розміру майнової шкоди, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_2 як винної у ДТП особи, необхідно ураховувати встановлені судами конкретні обставини у зазначеній справі, які і визначають норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Натомість правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України та Верховного Суду, на неурахування яких судом апеляційної інстанції посилався заявник у касаційній скарзі, зроблені за інших фактичних обставин.

Так у справі № 691цс15 (постанова Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року) предметом спору було відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП за рахунок товариства, працівником якого заподіяно шкоду. Спірні правовідносини регулюються іншою нормою матеріального права, ніж у справі, що переглядається, а саме положенням статті 1172 ЦК України (відшкодування юридичною особою або фізичною особою шкоди, завданої їхнім працівником чи іншою особою).

Предметом спору у справах № 686/17155/15-ц (постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року) та № 362/5422/15-ц (постанова Верховного Суду від 20 червня 2019 року) була вимога про солідарне стягнення зі страховика та винної ДТП особи коштів на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, а саме понесених витрат на проведення відновлювального ремонту автомобіля. Судами встановлено, що особа надала докази на підтвердження виконання ремонтних робіт пошкодженого автомобіля та їх вартості. Натомість у справі, яка переглядається, ОСОБА_1 не здійснював відновлювальний ремонт транспортного засобу, а продав його до вирішення спору за ціною, що перевищувала його ринкову вартість.

У справах № 753/286/16 (постанова Верховного Суду від 11 квітня 2019 року), № 753/4696/16-ц (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року), № 227/2996/16-ц (постанова Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року), № 761/41395/16-ц (постанова Верховного Суду від 25 листопада 2019 року) судами застосовані норми матеріального права, які регулюють загальні питання відповідальності за спричинену внаслідок ДТП шкоду, а саме відповідальність страховика в межах ліміту відповідальності за договором страхування та особи, винної за заподіяну шкоду у розмірі, що становить різницю між матеріальним збитком і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У наведених справах не встановлено подібних обставин (продаж пошкодженого автомобіля без проведення позивачем відновлювального ремонту), які мають значення для правильного застосування норми матеріального права при визначенні розміру майнової шкоди та вирішення спору по суті.

Предметом спору у справі № 235/4338/16-ц (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року) була вимога про відшкодування майнової шкоди до винної у ДТП особи. Підставою касаційного перегляду судового рішення у наведеній справі були доводи заявника про недопустимість як доказу висновку експертного дослідження, складеного не судовим експертом та за заявою особи, яка не є власником автомобіля, а тому заявник вважав недоведеним розмір збитків, що не може свідчити про подібність правовідносин у наведеній справі та у справі, що переглядається.

У справі № 359/2309/17 (постанова Верховного Суду від 04 грудня 2019 року) суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що особа, якій заподіяно майнову шкоду має право вимоги про відшкодування шкоди до заподіювача, відповідальність якої є абсолютною, незважаючи те, що її цивільно-правова відповідальність застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Верховний Суд вказав на помилковість таких висновків судів, зазначивши, що для правильного вирішення справи суду необхідно ураховувати розмір сплаченого позивачеві страхового відшкодування.

Наведене свідчить про те, що правові висновки щодо застосування норми права, що викладені у постановах Верховного Суду України та Верховного Суду, на які заявник посилався в касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Касаційне провадження підлягає закриттю, якщо відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постановах Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Ураховуючи, що після відкриття касаційного провадження та перевірки доводів касаційної скарги, Верховним Судом встановлено, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у постановах Верховного Суду України та Верховного Суду, на які посилався заявник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, а отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 389 ЦПК України не знайшла свого підтвердження, зазначене відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України є підставою для закриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини першої статті 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 23 червня 2021 року закрити.

Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко