Ухвала

23 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 2-2162/11

провадження № 61-16967 ск21

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя у складі судді Михайлової А. В. від 02 жовтня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду у складі колегії суддів: Крилової О. В., Кухаря С. В., Полякова О. З., від 15 червня 2021 року у справі за поданням головного державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лаврухіної Юлії Валентинівни, боржник - ОСОБА_1 , стягувач - публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», про видачу дубліката виконавчого листа,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року головний державний виконавець Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лаврухіна Ю. В. (далі - державний виконавець, Комунарський ВДВС) звернулася до суду із поданням про видачу дубліката виконавчого листа у справі № 2-2162/11, виданого 25 вересня 2012 року Комунарським районним судом м. Запоріжжяпро стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованості у розмірі 839 413,00 грн.

Подання обґрунтовано тим, що 20 червня 2013 року стягувачем АТ «ОТП Банк» було направлено на адресу Комунарського ВДВС виконавчий лист № 2-2162/11 від 25 вересня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованості у розмірі 839 413,00 грн. Згідно з даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що на примусовому виконанні виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2162/11 не перебуває та реєстрацію не проходив.

З огляду на ту обставину, що відібрати пояснення у працівників канцелярії відділу з приводу отримання/не отримання заяви стягувача АТ «ОТП Банк» не є можливим, оскільки відповідальні працівники канцелярії були звільненні з займаної посади, станом на 28 травня 2020 року виконавчий лист втрачено, що ускладнює його виконання, державний виконавець просила задовольнити подання та видати дублікат виконавчого листа у вказаній справі.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2020 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 15 червня 2021 року, подання державного виконавця задоволено.

Видано дублікат виконавчого листа № 2-2162/11 від 25 вересня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованості у розмірі 839 413,00 грн.

Судові рішення мотивовано тим, що стягувачем АТ «ОТП Банк» 20 червня 2013 року на адресу Комунарського ВДВС було направлено виконавчий лист № 2-2162/11, однак станом на 28 травня 2020 року його втрачено, що ускладнює його виконання та порушує права АТ «ОТП Банк», як стягувача за виконавчим листом.

У жовтні 2021 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга на вказані судові рішення, здана до поштового відділення 12 жовтня 2021 року, тобто після закінчення строку на касаційне оскарження, встановленого частиною першою статті 390 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2021 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

На виконання вимог ухвали від 03 листопада 2021 року ОСОБА_1 подала заяву, у якій порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки копію оскаржуваної постанови від 15 червня 2021 року отримала лише 15 вересня 2021 року, оскільки суд не мав фінансової можливості оперативно направити поштові повідомлення.

Відповідно до частини третьої статті 390 ЦПК України, строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню, оскільки обставини, на які посилається заявник, свідчать про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що висновки судів про втрату виконавчого листа не підтверджені належними доказами. Крім того, суд першої інстанції належним чином не повідомив її про розгляд цієї справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її необгрунтованість, з огляду на таке.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.

Судами встановлено, що заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2011 року у справі № 2-2162/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість у розмірі 839 413,00 грн. Після поновлення судом пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання на адресу Комунарського ВДВС стягувачем було направлено виконавчий лист № 2-2162/1, який станом на 28 травня 2020 року втрачено. 04 червня 2020 року державний виконавець звернулася до суду із поданням про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною першою статті 431 ЦПК України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що оригінал виконавчого листа станом на 28 травня 2020 року втрачено, оскільки він відсутній у стягувача та в органі державної виконавчої служби, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для видачі дубліката виконавчого листа. Оскільки судове рішення боржник не виконала права стягувача підлягають поновленню.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06, від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц, від 23 червня 2021 року у справі № 2-162/12 (провадження № 61-14111св20), від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11 (провадження № 61-34св21).

Доводи касаційної скарги щодо відсутності доказів пред`явлення стягувачем виконавчого листа до виконання та втрати оригіналу виконавчого листа є необгрунтованими, оскільки державна виконавча служба визнає факт пред`явлення виконавчого листа до виконання та його втрату.

Аргументи заявника зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій та переоцінки встановлених судами обставин, що відповідно до положень статті 400 ЦПК Українизнаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Посилання заявника на те, що суд першої інстанції порушив порядок її повідомлення про розгляд справи аналогічні доводам апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції дав цим доводам належну правову оцінку, вірно вказавши, що вона не була позбавлена права викласти свої доводи в апеляційній скарзі, однак доводи не спростовують висновки суду першої інстанції про видачу дубліката виконавчого листа.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку щодо незаконності і неправильності судових рішень.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на судові рішення попередніх інстанцій, є необґрунтованою. Правильне застосовування підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо його застосування чи тлумачення,розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Керуючись статтею 390, частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2020 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 15 червня 2021 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 15 червня 2021 року у справі за поданням головного державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лаврухіної Юлії Валентинівни, боржник - ОСОБА_1 , стягувач - публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», про видачу дубліката виконавчого листа.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара