У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/8786/16-ц

Провадження № 88-ц/4815/1/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в Акціонерному товаристві "Банк "Фінанси та кредит" Чернявська Олена Степанівна;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_2 ;

представники учасників справи:

позивача: адвокат Пузирко Олександр Олександрович;

відповідача: відсутній;

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: адвокат Пузирко Олександр Олександрович;

за участі: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 адвоката Пузирка Олександра Олександровича про перегляд постанови Рівненського апеляційного суду від 11 червня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в Акціонерному товаристві "Банк "Фінанси та кредит" Чернявської Олени Степанівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_2 ; про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки,

в с т а н о в и в:

У липні 2016 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" (далі ВАТ "Банк "Фінанси та кредит") і Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в Акціонерному товаристві "Банк "Фінанси та кредит" (далі Уповноважена особа ФГВФО в АТ "Банк "Фінанси та кредит" або Уповноважена особа ФГВФО в банку) Чернявської О.С. про визнання порушеним права позивача як споживача фінансових послуг, визнання недійсним кредитного договору №Ф1-06/37934-14 від 08.02.2006, що укладений між позивачем і банком, визнання недійсним договору іпотеки №37934-14 від 08.02.2006, що укладений між позивачем і банком, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Матвійчук М.О. того ж числа за реєстровим номером 213.

Рішенням Рівненського міського суду від 05 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано порушеним право позивача як споживача фінансових послуг.

Визнано недійсним кредитний договір №Ф1-06/37934-14 від 08 лютого 2006 року, що укладений між ВАТ "Банк "Фінанси та кредит" і ОСОБА_1 .

Визнано недійсним договір іпотеки №379340-14 від 08 лютого 2006 року, що укладений між банком і ОСОБА_1 та посвідчений 0 лютого 2008 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Матвійчук М.О. за реєстровим номером 213.

Стягнуто з ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" () на користь ОСОБА_1 27 393, 60 гривень понесених судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 11 червня 2019 року до участі в справі залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" (далі ТзОВ "ФК "Довіра та гарантія") ТзОВ "ФК "Довіра та гарантія" як процесуального правонаступника ПАТ "Банк "Фінанси та кредит".

Постановою Рівненського апеляційного суду від 11 червня 2019 року апеляційну скаргу ТзОВ "ФК "Довіра та гарантія" задоволено.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 грудня 2018 року скасовано повністю.

Відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову до Уповноваженої особи ФГВФО в АТ "Банк "Фінанси та кредит" Чернявської О.С., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_2 ; про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки.

Постановою Верховного Суду від 21 грудня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Рівненського апеляційного суду від 11 червня 2019 року - без змін.

При цьому в липні 2020 року, тобто коли справа перебувала в суді касаційної інстанції, ОСОБА_1 подав заяву про перегляд постанови апеляційного суду за нововиявленими обставинами.

На її обґрунтування зазначалось, що після ухвалення постанови Рівненського апеляційного суду заявник дізнався, що ТзОВ "ФК "Довіра та гарантія", придбавши у ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" право вимоги по 61-му кредитному договору, в т.ч. числі по кредитному договору з позивачем, того ж дня перепродало це право Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Амбрелла" (далі - ТзОВ "ФК "Амбрелла"). Отже, юридична особа, яка була залучена як правонаступник відповідача, на переконання заявника, не мала процесуальних прав, передбачених ст. ст. 48, 49 ЦПК України. Заявник стверджував, що через відсутність повноважного відповідача у судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги позивач був позбавлений можливості з`ясувати обставини щодо повноти та істотних умов договору кредитування на час укладання та відповідність законодавству, а також дослідити взаєморозрахунки між учасниками відносин. Однак апеляційний суд не забезпечив принципу змагальності сторін, не надав оцінки обставинам про відсутність у позивача інформації про сукупну вартість кредиту в момент укладання договору та неможливість її встановлення за умовами викладеними в договорі, хоча це визнавалось відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції. Так, покликався на те, що залучений апеляційним судом до участі у справі правонаступник не мав правових підстав і повноважень підтримувати апеляційну скаргу.

З наведених спонукань просив скасувати постанову Рівненського апеляційного суду від 11 червня 2019 року та прийняти нову, якою залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У поданому запереченні ТзОВ "ФК "Довіра та гарантія" просила відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та залишити постанову апеляційного суду в силі. Вважало, що вказана заявником обставина не становить істотного значення для правильного вирішення спору.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи представника відповідача щодо необхідності перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні заяви.

Як з`ясовано матеріалами справи, представник АТ "Банк "Фінанси та кредит" заявив клопотання про процесуальну заміну його довірителя на ТзОВ "ФК "Довіра та гарантія", оскільки відповідно до умов договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 22 березня 2019 року права та обов`язки банку перейшли до його правонаступника (137-138).

Звертаючись до суду із заявою про перегляд постанови, заявник зазначав, що нововиявленою обставиною, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 423 ЦПК України є відсутність у процесуального правонаступника відповідача, якого залучено апеляційним судом, повноважень сторони і матеріально-правових підстав бути стороною у судовому спорі.

Так, ОСОБА_1 було подано до своєї заяви договір про відступлення прав вимоги від 22 березня 2019 року, згідно з яким ТзОВ "ФК "Довіра та Гарантія" відступило право вимоги до позивача ТзОВ "ФК "Амбрелла".

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 5 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Визначений цією правовою нормою перелік підстав є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто, коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення. Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - остаточності рішень суду. Цей принцип визначає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення від 03 квітня 2008 у справі "Пономарьов проти України").

В свою чергу, процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (рішення від 18 листопада 2004 року у справі "Праведная проти Росії").

Між тим, ця обставина не може бути віднесеною до нововиявленої, оскільки вона не відповідає усім необхідним умовам для віднесення до такої.

Обставини, на які посилається заявник, як на нововиявлені у своїй заяві, є безпідставними, оскільки нововиявлені обставини мають спростовувати факти, покладені в основу судового рішення, а також суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Відступлення прав відповідачем третій особі не впливають на юридичну оцінку обставин та на висновки здійснені судом у постанові від 11 червня 2019 року Рівненським апеляційним судом про права та обов`язки осіб, які брали участь у справі, а також не спростовують факти покладені в основу судового рішення.

Посилання заявника на те, що апеляційний не забезпечив принципу змагальності сторін та не надав оцінки обставинам про відсутність у позивача інформації про сукупну вартість кредиту в момент укладання договору та неможливість її встановлення за умовами, викладеними в договорі, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що це були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Однак, як правильно зазначає автор у запереченні на заяву, усі обставини щодо укладання спірного кредитного договору та його відповідності вимогам законодавства були з`ясовані судом першої інстанції за участю сторін в справі під час її розгляду справи № 569/8786/16-ц.

В свою чергу, при перегляді апеляційної скарги відповідача позивач скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 116-122, 151-155, т. 2), а неявка іншої сторони справи в судове засідання апеляційного суду не є перешкодою розгляду справи.

Тобто за час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції сторонам було забезпечено здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відступлення прав відповідачем третій особі на стадії апеляційного перегляду після вираження думок учасників справи з приводу виниклих правовідносин не є такою обставиною, що могла докорінно змінити ухвалене рішення.

Також відступлення цього права не перешкоджало та не звільняло ОСОБА_1 від належного виконання ним свого обов`язку щодо доведення обставини, які мають значення для справи.

Поготів, переглядаючи касаційну скаргу позивача, Верховний Суд погодився з висновками, викладеним в рішенні суду апеляційної інстанції про те, що позивач не довів обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Касаційний суд констатував, що суд апеляційної інстанції належним чином виконав вимоги ст. 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і дотримання вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, повно і всебічно дослідив обставини в справі, обґрунтовано застосував положення статей 203, 215 ЦК України до правовідносин учасників справи.

При цьому касаційним судом оцінювалась така обставина як відступлення ТзОВ "ФК "Довіра та гарантія" для ТзОВ "ФК "Амбрелла" права вимоги до позивача, однак такі доводи були визнанні необґрунтованими.

Відповідно до п. 1 ч.ч. 3, 4 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими та залишити відповідне судове рішення в силі. У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими обставинами суд постановляє ухвалу.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 381, 423, 429 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Відмовити в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Пузирка Олександра Олександровича про перегляд постанови Рівненського апеляційного суду від 11 червня 2019 року.

Постанову Рівненського апеляційного суду від 11 червня 2019 року залишити в силі.

Касаційна скарга на судове рішення подається до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено: 02.03.2021

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків