Справа № 522/6864/17
Провадження № 2/522/4143/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року

Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання: Стогнієнко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом, який в подальшому був уточнений, та за останніми вимогами просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 014/0058/82/72616 від 03.04.2007 у сумі 696,46 дол. США, що еквівалентно становить 18 726,32 грн.

Заявлені вимоги обгрунтовує тим, що між АТ « Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/0058/82/72616 від 03.04.2007 року, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 93 636,00 дол. США строком до 03.04.2017 року зі сплатою 13,75 % річних.

В забезпечення належного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору було укладено договір поруки № 014/0058/82/72616/1 від 04.04.2007 року, згідно умов якого ОСОБА_2 виступив поручителем ОСОБА_1 і взяв на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язанням ОСОБА_1 , що виникають з умов кредитного договору.

Відповідачі неналежним чином виконують взяті на себе зобов`язання за вищезазначеними договорами, внаслідок чого банк звернувся до суду із даним позовом, по якому просить суд стягнути з відповідачів нараховані відсотки за період з 15.03.2017 року по 21.03.2017 року за кредитним договором в сумі 696,46 дол. США.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.03.2019 року позов задоволено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2019 року вищезазначене заочне рішення суду скасовано, справу призначено до нового розгляду в порядку загального позовного провадження.

Сторони по справі до судового засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення якого повідомлені належним чином.

Представник позивача надав до суду заяву про проведення судового засідання за його відсутності.

Представник відповідача - ОСОБА_2 подав до суду заяву про проведення судового засідання за його відсутності, просив в задоволенні позову відмовити.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встанволено, що між АТ « Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/0058/82/72616 від 03.04.2007 року, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 93 636,00 дол. США строком до 03.04.2017 року зі сплатою 13,75 % річних.

В забезпечення належного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору було укладено договір поруки № 014/0058/82/72616/1 від 04.04.2007 року, згідно умов якого ОСОБА_2 виступив поручителем ОСОБА_1 і взяв на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язанням ОСОБА_1 , що виникають з умов кредитного договору.

Відповідачі неналежним чином виконують взяті на себе зобов`язання за вищезазначеними договорами, внаслідок чого банк звернувся до суду із даним позовом, по якому просить суд стягнути з відповідачів нараховані відсотки за період з 15.03.2017 року по 21.03.2017 року за кредитним договором в сумі 696,46 дол. США.

Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною першою ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання) ( ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання, сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди ( ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч.1,2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, її розмір встановлений договором або актом цивільного законодавства.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2009 року по справі № 2-3584/09 стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ВАТ " Райффайзен Банк Аваль" суму заборгованості за кредитним договором в сумі 98551,56 дол. США.

Банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишився не сплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись у 2009 році до суду із позовом про примусове солідарне стягнення цих коштів у судовому порядку із відповідачів.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, із чим погодився й суд, який задовольнив вимоги банку.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду у постанові №202/4494/16-ц від 31.10.2018 року висловила правову позицію, згідно якої суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року ( справа № 14-10цс18) та від 04.07.2018 року ( справа №14-154цс18).

Враховуючи те, що банк звернувшись у 2009 році до суду із позовом про примусове солідарне стягнення цих коштів у судовому порядку із відповідачів на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, то право банку на стягнення суми, яка є предметом позову припинилась у зв`язку зі спливом строку кредитування так як до суду банк зварнувся у 2017 році, у зв`язку із чим в задоволенні позову суд вважає за необхідне відмовити.

З наведеного вище, суд вважає позов не обгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає за необхідне в задоволенні позву відмовити за безпідставністю вимог.

На підставі викладеного та керуючись: ст.ст. 15,16, 625, 1048, 1050 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості ,- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 01.03.2021 року.

Суддя: Р.Д. Абухін

23.02.21