Єдиний унікальний номер судової справи №678/2/21
Номер провадження №2-678-230/21
22 листопада 2021 року смт. Летичів
Летичівський районний суд Хмельницької області в складі:
головуючого - судді Лазаренка А.В.,
за участю секретаря Козка Л. М.
розглянувши у відсутність учасників справи за наявними у справі матеріалами згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у спрощеному позовному провадженні в залі суду смт. Летичів справу за позовною заявою першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки,
І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА
1. 12 січня 2021 року надійшла позовна заява першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратуриГриценка С.М. в якій просить суд:
визнати поважними причини пропуску та поновити строк для звернення прокурора до суду з позовною заявою в інтересах держави;
15 вересня 2017 року на підставі вказаного наказу державним реєстратором зареєстровано право власності ОСОБА_1 на дану земельну ділянку.
24 листопада 2017 року згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_1 вказану земельну ділянку продала ОСОБА_2 .
Однак, при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області ОСОБА_1 приховала, що скористалась своїм правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га.
Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, здійснюючи розгляд заяви ОСОБА_1 про передачу спірної земельної ділянки у власність, мало можливість перевірити наявність у її власності земельної ділянки даного виду цільового призначення та площі, раніше набутої в порядку безоплатної приватизації, тому мало відмовити у погодженні та затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відмовити у передачі земельної ділянки у власність, проте цього не зробило.
Позов заявляється прокурором адже органи Держгеокадастру не мають повноважень для звернення до суду з позовом цієї категорії, крім того є відповідачем у справі.
ОСОБА_2 придбала земельну ділянку в особи, яка не мала права її отримувати та відчужувати, тому витребування земельної ділянки у неї не становитиме надмірний тягар, адже вона вправі компенсувати свої майнові втрати за рахунок ОСОБА_1 .
Прокурору стало відомо про зазначені обставини лише 08 грудня 2020 року, тому строк позовної давності пропущено з поважних причин.
2. 17 травня 2021 року перший заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури Гриценко С.М.подав відповідь на відзив уповноваженої особи Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області і просить відхилити її доводи, а позовні вимоги задовольнити.
3. 22 листопада 2021 року прокурор Летичівської окружної прокуратури Бубенцов А.Ю. подав заяву про розгляд справи у його відсутність без застосування звукозапису, позовні вимоги просить задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення.
IІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ВІДПОВІДАЧІВ
4. 11 травня 2021 року надійшов відзив уповноваженої особи Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області Плюх В.О. згідно якого просить відмовити у задоволенні позову, не стягувати судовий збір, усі судові витрати покласти на ОСОБА_1 , оскільки вона при зверненні до Головного управління із клопотаннями повідомляла, що правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не скористалася, тобто фактично ввела в оману Управління, що стало наслідком прийняття оскаржуваного наказу, тому їх вина відсутня.
5. 14 липня 2021 року надійшли додаткові пояснення уповноваженої особи Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області Плюх В.О. згідно яких 27 травня 2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» №1423-ІХ від 28 квітня 2021 року, а враховуючи вимоги цього Закону, яким розділ X «Перехідні положення» ЗК України доповнено п. 24, позовна вимога про витребування земельної ділянки на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області не підлягає задоволенню.
6. 22 листопада 2021 року представник Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області Шрубковський В.Г. подав заяву про розгляд справи у його відсутність без проведення звукозапису, у задоволенні позову просить відмовити.
7. ОСОБА_1 до суду не з`явилася, про дату і час розгляду справи повідомлена згідно ст.ст. 128, 130, 131 ЦПК України, причин неприбуття не повідомила, не заявила про розгляд справи за її відсутності, не подала ні відзив на позовну заяву, ні докази на підтвердження чи спростування позиції позивача, яка викладена у позовній заяві.
8. 22 листопада 2021 року представник ОСОБА_2 адвокат Назаренко В.В. подала заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову заперечують.
Крім вказаної заяви до суду не надходили ні відзив на позовну заяву, ні докази на підтвердження чи спростування позиції позивача, яка викладена у позовній заяві.
ІІІ. ПОЗИЦІЯ СУДУ ЩОДО ЗАОЧНОГО РОЗГЛЯДУ СПРАВИ
9. Умови, визначені в ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у даній справі дотримані, тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
ІV. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
10. 11 лютого 2017 року ОСОБА_1 подала заяву до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства. Повідомила, що правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не скористалася.
Вказана заява в цілому є читабельною, однак на ній не проглядається орієнтовна площа земельної ділянки та адреса земельної ділянки.
29 травня 2017 року до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області надійшла заява ОСОБА_1 і просить затвердити проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 2,0000 га, що розташована за межами населених пунктів Сковородківської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької областіта передати її їй безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства.
11. 14 червня 2017 року до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області надійшла заява ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, орієнтовною площею 2,0000 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за адресою: Горбасівська сільська рада Летичівського району Хмельницької області. Повідомила, що правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не скористалася.
11 вересня 2017 року до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області надійшла заява ОСОБА_1 і просить затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 2,0000 га, що розташована за межами населених пунктів Горбасівської сільської ради Летичівського району Хмельницької областіта передати її їй безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства.
V. МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД І ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА
а) щодо визнання недійсним оспорюваного наказу
13. Згідно ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (ч. 1). Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ч. 2).
В силу ст. 2 Закону України «Про охорону земель» (тут і далі в редакції на час видання оспорюваного наказу) об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.
Згідно ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками (ч. 1). Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (ч. 2).
У ч. 1 ст. 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
За приписами ч. 1 ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.
Згідно ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 2). Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. «в» ч. 3).
Як зазначено у ч. 4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, повноваження органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені у ст.ст. 118, 122 ЗК України.
В силу ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.
14. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що безоплатна передача громадянам земельних ділянок із земель державної чи комунальної власності понад норми, визначені п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України, та більше одного разу по кожному виду використання, заборонена. Для ведення особистого селянського господарства громадяни можуть приватизувати земельну ділянку у розмірі, що не перевищує 2,0 га.
15. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Згідно ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Як зазначено у ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
В силу ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
У зв`язку з цим ОСОБА_1 не могла набути таке право ще раз, це суперечить вимогам ст.ст. 116, 118, 121 ЗК України, тому спірний наказ слід визнати недійсним.
б) щодо витребування земельної ділянки
17. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ч. 1). Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ч. 2). Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4).
У відповідності до положень ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1 і ч. 2 ст. 321). Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності (ч. 1 ст. 386).
В ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2).
Як вказано у ч. 1 ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Тлумачення ст. 330 ЦК України свідчить про те, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до ст. 388 ЦК України майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребувано у добросовісного набувача.
В силу ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Згідно ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (ч. 1). Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч. 3).
Отже, захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до незаконно володіючої цим майном особи (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача.
Власник, з дотриманням вимог ст.ст. 387, 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.
Відповідно до ч. 2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
18. Народ України делегував державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повноваження щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної форми власності.
Воля держави як власника земель може виражатися лише в таких діях органу виконавчої влади - Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, які відповідають вимогам законодавства та інтересам держави.
В порушення вимог земельного законодавства Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області видало спірний наказ на підставі якого земельна ділянка державної власності незаконно безоплатно отримана у власність ОСОБА_1 .
Повторне безоплатне надання Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області для ОСОБА_1 у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства понад норму, встановлену ЗК України, не може оцінюватися як воля держави.
До видачі спірного наказу Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області земельна ділянка перебувала у власності держави, а оскільки вказаний орган державної влади фактично не мав правових підстав для видачі такого наказу, тобто не мав повноважень на розпорядження цією земельною ділянкою, тому земельна ділянка вибула з володіння її власника (держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області) поза його волею.
19. ОСОБА_1 , повторно звертаючись із заявою до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, надала недостовірні відомості щодо реалізації права на безоплатну приватизацію земельної ділянки, адже приховала, що раніше скористалась правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для аналогічних потреб, цим фактично ввела в оману уповноважений орган, що призвело до видачі оспорюваного наказу і вибуття спірної земельної ділянки поза волею власника - держави.
20. Право власності дійсного власника презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна, відтак право держави на спірну земельну ділянку підлягає захисту шляхом пред`явлення віндикаційного позову.
Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.
Водночас на наявність прав власника на майно не впливає і та обставина, що воно було предметом угоди щодо відчуження, укладеної іншими способами, оскільки дійсний власник не був стороною такої угоди.
Земельна ділянка вибула з володіння власника (держави) не з його волі на підставі незаконного рішення державного органу, якому держава делегувала повноваження щодо розпорядження землями державної власності, тому відновлення права держави на неї необхідно здійснювати шляхом її витребування від добросовісного набувача.
22. За змістом ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року), втручання в право особи на мирне володіння майном має бути законним, повинно переслідувати «суспільний, публічний» інтерес та бути пропорційним визначеним цілям.
Виходячи з основних критеріїв дотримання вимог ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд вважає, що втручання у майно ОСОБА_2 є законним в контексті положень національного законодавства; переслідує «суспільний, публічний» інтерес, адже буде дотримано справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та приватними інтересами зазначеної фізичної особи, тому таке втручання буде законним та справедливим.
23. 27 травня 2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» №1423-ІХ від 28 квітня 2021 року яким розділ X «Перехідні положення» ЗК України доповнено п. 24.
За змістом п. 24 розділу X «Перехідні положення» ЗК України з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:
а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);
в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення;
г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;
ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності;
д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності;
е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.
Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.
Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.
З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.
Дана земельна ділянка не включена до наведеного у п. 24 розділу X «Перехідні положення» ЗК України переліку земель.
У зв`язку із зазначеним є підстави для витребування цієї земельної ділянки у ОСОБА_2 на користь держави в особі не Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, яке з 27 травня 2021 року вже не має право здійснювати розпорядження нею, а в особі Летичівської селищної ради.
VІ. ЩОДО ПРЕДСТАВНИЦТВА ІНТЕРЕСІВ ДЕРЖАВИ В СУДІ ПРОКУРОРОМ
25. Як зазначено у п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
У ч. 1 ст. 15 ЦК України вказано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
В силу ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1). У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах (ч. 2).
Згідно ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.
За приписами ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
26. У даній справі належним чином обґрунтовані підстави для представництва інтересів держави прокурором, який правомірно звернувся до суду з позовом.
Прокурор звернувся з позовом з метою захисту законних інтересів держави, адже таке звернення спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання додержання законності передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності.
27. Правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.
28. Прокурор виконує субсидіарну роль, адже замінює в судовому провадженні Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, яке всупереч вимогам ст.ст. 116, 118, 121 ЗК України прийняло спірний наказ та передало у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, яку вона в подальшому відчужила для ОСОБА_2 , крім того вказаний орган державної влади є у даній справі відповідачем.
VІІ. ЩОДО ПОЗОВНОЇ ДАВНОСТІ
29. Згідно ч. 1 статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За приписами ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
В силу ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4).
При цьому, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту, а саме коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.
Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №372/1036/15-ц).
30. Підставами для відмови в позові в зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності.
Тлумачення ч. 1 ст. 261 ЦК України свідчить про те, що строком позовної давності є термін, у межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до суду за захистом своїх порушених прав у цивільних правовідносинах або ж для реалізації владних повноважень.
При цьому початок перебігу позовної давності для звернення до суду пов`язується як з об`єктивним моментом - наявністю порушення прав особи, так і з суб`єктивним, коли особа, яка звертається до суду, дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.
Ураховуючи викладене, при вирішенні питання про дотримання позовної давності для звернення до суду у цивільному судочинстві суди мають установити дату, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, установити дату, коли особа звернулася до суду, з`ясувати, чи у межах передбаченого законодавством строку особа звернулася до суду.
Закон пов`язує початок перебігу позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішення, а з моментом обізнаності про вчинення порушення закону та порушення у зв`язку з цим прав і охоронюваних законом інтересів.
У п. 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 зазначено, що і в разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (п.п. 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).
Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 391/1217/14-ц).
31. Прокурор просить визнати поважними причини пропуску та поновити строк для звернення до суду з позовною заявою в інтересах держави з тих підстав, що з моменту вибуття володіння земельною ділянкою пройшло більше як три роки, а про наявність порушень вимог чинного законодавства при отриманні земельної ділянки ОСОБА_1 . Хмельницькій обласній прокуратурі стало відомо лише 08 грудня 2020 року при отриманні листа Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.
32. Надаючи оцінку доводам прокурора суд приходить до наступного висновку.
У ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України чітко визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі і її сплив є підставою для відмови у позові.
Однак, у даній справі жодна із сторін не зверталась до суду із заявою про застосування позовної давності.
30 листопада 2020 року Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області направило належним чином завірені копії наявних матеріалів для Хмельницької обласної прокуратури.
35. Прокурор у листі від 09 листопада 2020 року на адресу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області вказав про виявлені факти неправомірного вибуття із державної власності земельних ділянок шляхом повторного використання права на безоплатну приватизацію земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства. Цей лист направлявся з метою вирішення питання наявності підстав для вжиття заходів представницького характеру.
Отримавши у грудні 2020 року підтверджуючі матеріали з Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області прокурор переконався в наявності підстав для представництва і 23 грудня 2020 року звернувся до суду з цим позовом, який надійшов до суду 12 січня 2021 року.
36. За таких обставин прокурор не пропустив строк позовної давності, тому клопотання про визнання поважними причин пропуску та поновлення строку для звернення прокурора з позовною заявою в інтересах держави не підлягає задоволенню.
VІІІ. ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ
37. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України прокурор належними і допустимими доказами довів правомірність своїх вимог, водночас відповідачі не надали суду належних і допустимих доказів, які спростовують твердження прокурора, що є їх процесуальним обов`язком, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
ІХ. ЩОДО ЗАХОДІВ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПОЗОВУ
На час ухвалення судом рішення у цій справі до суду не надходили клопотання учасників справи про скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи (ч. 7). Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (ч. 8).
У зв`язку з тим, що судом позов задоволено, однак рішення суду набирає законної сили у визначений процесуальним законом строк, тому вжиті судом заходи забезпечення позову діють на підставі ч. 7 ст. 158 ЦПК України.
Х. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ
39. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено в Законі України «Про судовий збір».
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
З платіжних доручень №2912 і №2913 від 23 грудня 2020 року вбачається, що Хмельницька обласна прокуратура сплатила судовий збір за позовну заяву в розмірі 4204,00 грн. та судовий збір за заяву про забезпечення позову в розмірі 1051,00 грн.
Однак, позовна заява і заява про забезпечення позову надійшли до суду 12 січня 2021 року, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.
Відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою встановлена ставка судового збору - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня становить 2270 грн.
Отже, при поданні позовної заяви до суду судовий збір мав бути сплачений Хмельницькою обласною прокуратурою у розмірі, який діяв станом на 01 січня 2021 року.
У позовній заяві прокурором заявлено дві позовні вимоги, тому судовий збір за подання позовної заяви мав бути сплачений у розмірі не 4204,00 грн., а 4540,00 грн.
Аналогічно й щодо заяви про забезпечення позову: судовий збір мав бути сплачений не у розмірі 1051,00 грн., а у розмірі 1135,00 грн.
Хоча позовна заява разом із заявою про забезпечення позову прийнята судом до провадження, однак під час ухвалення рішення суд встановив, що при поданні позовної заяви і заяви про забезпечення позову прокурор не в повній мірі сплатив судовий збір, тому питання про несплачений судовий збір також підлягає вирішенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року судам роз`яснено, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.
Позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, тому з відповідачів на користь прокурора підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в рівній частині.
За приписами ч. 1 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.
Суд вважає, що не сплачений прокурором судовий збір при поданні до суду позовної заяви в розмірі 336,00 грн. (4540,00 - 4204,00) і заяви про забезпечення позову в розмірі 84,00 грн. (1135,00-1051,00) необхідно стягнути з відповідачів в рівній частині на користь держави шляхом зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 43, 49, 76-83, 89, 128, 141, 247, 258-259, 263-265, 272-273, 280-284, 351-352, 354-355 ЦПК України,
Стягнути з Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь прокуратури Хмельницької області судові витрати в розмірі 5255,00 грн. - по 1751,67 грн. з кожного.
Стягнути з Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 420,00 грн. - по 140,00 грн. з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуте Летичівським районним судом Хмельницької області за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя А.В. Лазаренко