Постанова

Іменем України

24 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 757/29202/17-ц

провадження № 61-12526св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державне підприємство «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал», ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Барбашина Сергія Дмитровича, на постанову Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року у складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Андрієнко А. М., Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал» (далі - ДП «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал»), ОСОБА_2 про встановлення факту цензури та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що він був запрошений взяти участь у виставці «Велике і Вічне», що проходила 27 липня-29 вересня 2013 року у «Мистецькому Арсеналі», для створення картини «Коліївщина: Страшний Суд» на стіні приміщення.

У зв`язку з тим, що станом на 25 липня 2013 року картина не була завершена, ДП «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал» прийняло рішення про те, що твір експонуватись не буде, а стіна була зафарбована. При цьому, йому, як автору, не була надана можливість зробити фотографію чи копію останньої версії картини (зображення), чим порушено статтю 12 Закону України «Про авторське право та суміжні права».

Зазначені обставини встановлені рішенням Печерського районного суду міста Києва від 09 вересня 2015 року у справі № 757/7903/15-ц.

Посилався на те, що картина виконувалася для виставки «Велике і Величне», що була присвячена 1025-річчю хрещення Русі та демонструвала українське мистецтво від найдавніших часів до сьогодення. Ідея і тематика картини мала на увазі використання класичного біблійного сюжету Страшного Суду , в якому грішники отримують свою кару: у вогні пекла горять здирники, п`яниці, корумповані вельможі та слуги порядку, продажні лікарі, священики із зірваними хрестами, тобто ним зображувались актуальні проблемні теми у суспільстві: народні протести, резонансні події у Врадіївці, поневіряння заробітчан, корупція та безчинства «слуг народу». У творі були зображені виживаючі з останнього верстви населення, залишені напризволяще пенсіонери, безправні меншини, позбавлені пільг чорнобильці-ліквідатори. Також на розписі був зображений Ісус Христос. Ісус спустився з небес до людей та разом з ними вирішує долю грішників. У роботі також мав бути присутній елемент раю на землі, який у зв`язку зі знищенням роботи не був відображений.

Причинами зафарбування картини названо її невідповідність узгодженим вимогам, при цьому домовленість стосувалась лише назви картини та тематики, але зміст картини був незручним для певних верств «владоможців».

Вважав, що мала місце цензура, що також вбачається з інтерв`ю ОСОБА_2 інтернет-виданню «Українська Правда» (цитата: «Це був зважений крок керівника, який вболіває за свою справу, за свою команду і відчуває на собі тягар відповідальності за всю інституцію»).

Вказував, що знищення картини з мотивів цензури призвело до порушення прав на свободу вираження поглядів, ідей та художньої творчості, що призвело до душевних страждань та спричинило моральну шкоду.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд встановити факт, що ДП «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал» ІНФОРМАЦІЯ_1 знищено художній твір - картину «Коліївщина: Страшний Суд», виконану автором - ОСОБА_1 , на стіні у приміщенні виставкового комплексу «Мистецький Арсенал», шляхом її зафарбовування чорною фарбою, як акт цензури; зобов`язати ОСОБА_2 спростувати інформацію щодо його твору, шляхом публікації відповідного спростування у інтернет-виданні «Українська правда»; стягнути з ДП «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал» 10 000 грн моральної шкоди

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року у складі судді Вовка С. В. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що дії ДП «Мистецький Арсенал» свідчать про втручання у творчий процес і здійснення цензури у творчій діяльності ОСОБА_1 , що є недопустимим та призвело до порушення прав останнього. Суду не надано будь-яких доказів з приводу того, що вжиті стороною відповідача заходи були необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням або злочинам, для захисту здоров`я і моралі, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя, або такі обмеження встановлені законом.

При цьому, суд вважав, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є стягнення з ДП «Мистецький Арсенал» на його користь моральної шкоди без встановлення юридичного факту цензури, адже такий факт становить причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями ДП «Мистецький Арсенал» та спричиненою ОСОБА_1 моральною шкодою, що не потребує додаткової констатації у резолютивній частині рішення суду.

Додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2019 року стягнуто з ДП «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 600 грн.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що апеляційним судом не встановлено вчинення відповідачем таких дій, які б свідчили про факт цензури щодо творчості позивача, тому підстав для відшкодування моральної шкоди не має, отже суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про задоволення цих позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2020 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Барбашин С. Д., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що відповідач фактично сам визнав факт цензури зі свого боку, що підтверджується рядом електронних доказів, а саме: інтерв`ю ОСОБА_2 , заява Мистецького арсеналу, стаття «Суд над великим і величним», витяг з річного звіту діяльності ДП «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал», тощо.

Вважає, що суд безпідставно врахував обставини, встановлені в рішенні Печерського районного суду міста Києва від 09 вересня 2015 року у справі № 757/7903/15-ц, оскільки у вказаній справі та у цій різні підстави та предмет спору. У справі № 757/7903/15-ц заявлялися вимоги про відшкодування моральної шкоди за порушення авторського права, у той час як у цій справі він звернувся з вимогою про захист конституційних прав на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, свободу художньої творчості, складовою якого є заборона цензури процесу творчості та результатів творчої діяльності.

З огляду на вказане, посилається на неповне встановлення апеляційним судом обставин справи та недослідження усіх поданих доказів.

Зазначає, що апеляційний суд неправильно встановив причини знищення його картини, як незавершення роботи, оскільки справжньою причиною була саме суть картини, тобто з боку відповідача була цензура - заборона розповсюдження його творчості.

Вказує на недотримання апеляційним судом практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у подібних справах при вирішенні цього спору, а також положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) про те, що кожен має право на свободу вираження поглядів.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2020 року ДП «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що її доводи є безпідставними, а судом апеляційної інстанції обставини справи встановлені повно та ухвалено законне судове рішення, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 09 вересня 2015 року у справі № 757/7903/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ДП «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними, відшкодування моральної шкоди та виплату компенсації за порушення авторських прав, яким вирішено стягнути з ДП «Мистецький Арсенал» на користь ОСОБА_1 1 000 грн у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди встановлено, що з 27 липня до 29 вересня 2013 року у «Мистецькому Арсеналі» проходила виставка «Велике і Величне», на якій було представлено мистецькі твори із колекцій художніх, історичних та археологічних музеїв України.

ОСОБА_1 був запрошений взяти участь у виставці для створення картини «Коліївщина: Страшний суд» безпосередньо на стіні (муралу) в приміщенні «Мистецького Арсеналу».

Розмір відведеної для твору площі на стіні був орієнтовно 5х11 метрів.

ОСОБА_1 були надані з боку ДП «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал» відповідно сам мурал (тобто стіна), матеріали (фарби), проектор для використання у роботі.

У зв`язку з тим, що станом на 25 липня 2013 року картина не була завершена, ДП «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал» прийняло рішення про те, що твір експонуватись не буде та, відповідно, стіна була зафарбована.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник вказує неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, що передбачено пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також заявник вказує на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази та встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Барбашина С. Д., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Частиною третьою статті 15 Конституції України визначено, що цензура заборонена.

Відповідно до статті 309 ЦК України фізична особа має право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Фізична особа має право на вільний вибір сфер, змісту та форм (способів, прийомів) творчості.

Цензура процесу творчості та результатів творчої діяльності не допускається.

Статтею 7 Закону України «Про культуру» встановлено, що держава гарантує свободу творчості, вільний вибір діяльності у сфері культури.

Право людини провадити творчу діяльність може реалізовуватися і на професійній, і на аматорській основі.

Держава сприяє творчій діяльності митців і творчих спілок.

Втручання у творчий процес і здійснення цензури у творчій діяльності не допускаються.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 23 України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , встановивши, зокрема, що станом на 25 липня 2013 року, тобто на час передання приміщення під обов`язкову державну охорону, ОСОБА_1 не завершив картину, тому ДП «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал» прийняв рішення про те, що твір експонуватись не буде та, відповідно, стіна була зафарбована, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 , а саме, наявності факту цензури його твору, та, відповідно, й завдання йому цим моральної шкоди. Тому у задоволенні його позовних вимог було обґрунтовано відмовлено.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач фактично сам визнав факт цензури зі свого боку, що підтверджується рядом електронних доказів, а саме: інтерв`ю ОСОБА_2 , заявою Мистецького арсеналу, стаття «Суд над великим і величним», витягом з річного звіту діяльності ДП «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал», тощо, є необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції правильно вказав, що зняття твору з експозиції не є тотожним забороні або перешкоджанню його поширенню. Використання такого способу зняття з експозиції, як замалювання картини, зумовлено способом виконання зображення, а саме нанесення зображення безпосередньо на стіну (мурал), та не є застосуванням контролю за змістом і розповсюдженням інформації з метою обмеження або недопущення її поширення.

Суд правильно відхилив аналогічні доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо доведеності факту цензури, вказавши, що такі доводи зводяться до власної суб`єктивної оцінки позивачем певних обставин, яка не ґрунтується на нормах матеріального права.

Доводи заявника про те, що апеляційним судом помилково враховані обставини, встановлені в рішенні Печерського районного суду міста Києва від 09 вересня 2015 року у справі № 757/7903/15-ц, є безпідставними, оскільки в названій справі брали участь ті самі особи та обставини встановлювалися щодо тих самих подій та осіб, тому такі обставини, є преюдиційними при розгляді цієї справи, незалежно від іншого предмету та підстав спору, що відповідає положенню частини четвертої статті 82 ЦПК України, відповідно до якого обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, стороною позивача вказані обставини не були належно спростовані у цій справі, що було його процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, а всі його доводи побудовані виключно на його суб`єктивному баченні ситуації, що склалась, при тому, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частиною шостою статті 81 ЦПК України.

Посилання заявника на те, що апеляційний суд неправильно встановив причини знищення його картини, як незавершення роботи, оскільки справжньою причиною була саме суть картини, тобто з боку відповідача була цензура - заборона розповсюдження його творчості, є безпідставними, ним не доведеними та спростовується встановленими судом обставинами.

Верховний Суд погоджується із запереченнями відповідачів у цій справі про те, що ними не здійснювалися жодні дії щодо заборони розповсюдження творчості ОСОБА_1 , який не обмежений у цьому, а зняття його картини з конкретної виставки, за конкретно встановлених обставин, не є перешкоджанням розповсюдження творчості та не перешкоджає автору в подальшому вільно та на свій розсуд розпоряджатися результатами своєї творчої діяльності.

Доводи касаційної скарги про недотримання апеляційним судом практики ЄСПЛ у подібних справах при вирішенні цього спору, а також положень Конвенції про те, що кожен має право на свободу вираження поглядів, є помилковими, оскільки у наведених заявником справах, які розглядалися в ЄСПЛ, були встановлені обставини, які не є подібними з тим, які є предметом перегляду Верховним Судом, тому, що жодного втручання у творчу діяльність та свободу поглядів автора такої діяльності з ознаками цензури встановлено не було.

Отже, вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування постанови суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявниками норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що на підставі вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційних скаргах заявників доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість його постанови не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Барбашина Сергія Дмитровича - залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк