"01" березня 2021 р.
Справа 642/6892/20
Провадження № 2/642/369/21
01 березня 2021 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючої судді Шрамко Л.Л.
за участю секретаря Бондаренко В.В.
розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у відповідності до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ст. ст. 223 ч.4, 280-281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував представник позивача.
Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Судом встановлено, що відповідачу на праві власності належали нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі продажу нежитлових приміщень від 15.01.2004 року, з централізованою системою опалення, теплопостачання якого здійснює КП "Харківські теплові мережі".
Відповідач не уклавши договір на постачання теплової енергії безпідставно отримував теплову енергію за рахунок позивача, яку позивач подає у централізовану систему опалення житлового будинку, де розташовані нежитлові приміщення відповідача.
Постачання теплової енергії у житловий фонд на потреби опалення здійснюється на підставі розпоряджень місцевих органів влади про початок та закінчення опалювального сезону, а на потреби гарячого водопостачання - протягом року.
Постачання теплової енергії відповідачу підтверджується актами обстеження системи теплоспоживання об`єкта: №177/1297 від 14.05.2019 року та №177/1395 від 28.02.2020 року.
Відповідачу повторно направлялися рахунки-фактури за спожиту теплову енергію від 01.11.2019 року.
У зв`язку з тим, що ні приміщення відповідача, ні житлові будинки, де вони розташовані, не обладнані пристроями обліку теплової енергії розрахунок безпідставно спожитої теплової енергії зроблений згідно з нормативним документом "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні" КТМ 204 України 244-94 з урахуванням теплового навантаження.
Згідно зі ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України особа, що набула майно без достатньої правової підстави, зобов"язана повернути потерпілому це майно, а у разі неможливості повернути в натурі безпідставно набуте майно відшкодувати його вартість.
Відповідно до Закону України "Про теплопостачання" теплова енергія є товарною продукцією, що призначена для купівлі-продажу.
Таким чином, у період з листопада 2019 року по квітень 2020 року відповідач за рахунок позивача користувався тепловою енергією на потреби опалення та гарячого водопостачання без договору, тобто без достатніх підстав, тому згідно ст.ст. 1212, 1213 ЦК України вартість спожитої теплової енергії повинна бути відшкодована позивачу.
Відповідно до частини 4 статті 4 Житлового кодексу УРСР до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.
Тому до взаємин між КП "Харківські теплові мережі" як енергопостачальною організацією та ОСОБА_1 , як споживачем застосовуються ні Закон України "Про житлово-комунальні послуги" і Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630, а інші нормативні акти - Закон України "Про теплопостачання" і Правила користування тепловою енергією, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. № 1198, що розглядають теплову енергію як товар.
Ні Законом України "Про теплопостачання", ані Правилами користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. № 1198 строк оплати спожитої споживачем теплової енергії не визначений.
Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Між позивачем та відповідачем не був укладений письмовий договір на постачання теплової енергії, але відповідач отримував теплову енергію, про що свідчать акти про підключення/відключення вбудованого споживача до джерела теплової енергії, підписаних та скріплених печатками представників позивача та балансоутримувачем цих будинків.
У зв`язку з відсутністю договору строк оплати вартості теплової енергії не визначений, і тому застосуванню підлягає частина 2 статті 530 Цивільного кодексу України.
На підставі частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України відповідачу було направлено вимогу про оплату вартості безпідставно спожитої теплової енергії, вказана вимога залишена відповідачем без задоволення.
У зв`язку з відсутністю між сторонами письмового договору строк оплати вартості спожитої теплової енергії не визначений, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України.
У відповідності до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з абз. 2 п. 2 ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.
Строк позовної давності для заявленої позивачем вимоги до теперішнього часу не закінчився і ним не пропущений.
Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.
Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2102 грн. за подачу цього позову, що документально підтверджується платіжним дорученням, долученим до матеріалів цивільної справи, підлягає стягненню на користь позивача з відповідача.
Керуючись ст. ст. 10, 12, 95, 141, 247, 258-259, 263-265, 280-281, 354 ЦПК України, ст. ст. 257, 261, 530, 1212, 1213 ЦК України, Закону України "Про теплопостачання", Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198, -
Позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Л.Л. Шрамко