Ухвала

23 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 75729448/20

провадження № 61-16790ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду

від 31 серпня 2021 року у складі колегії суддів: Білич І. М., Коцюрби О. П.,

Слюсар Т. А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості, покладення кредиту на Головне управління Національної поліції в Київській області,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог та ухвалених судових рішень

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - ГУ Національної поліції у Київській області) про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості та покладення кредиту на ГУ Національної поліції в Київській області.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погодившись із зазначеною ухвалою місцевого суду, ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 червня 2021 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2020 року, апеляційну скаргу залишено без руху, надано їй строк для сплати судового збору, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції виходив з того, у встановлений судом строк недоліки апеляційної скарги вона не усунула, що відповідно до положень частини третьої статті 185 та частини другої статті 357 ЦПК України, є підставою для визнання апеляційної скарги неподаною та повернення особі, яка її подала.

Рух справи. Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У жовтні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 31 серпня 2021 року, у якій вона просила скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до апеляційного суду для продовження розгляду, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що суд апеляційної інстанцій не звернув увагу на те, що вона звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, а тому дійшов помилкового висновку про визнання апеляційної скарги неподаною та повернув її.

Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, касаційну скаргу залишено без руху, надано їй строк до 29 листопада 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, для подання до суду касаційної інстанції клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та сплати судового збору.

У грудні 2021 року до Верховного Суду надійшло клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та звільнення від сплати судового збору.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження мотивоване посиланням на те, що повний текст оскаржуваної ухвали апеляційного суду заявник отримала 12 вересня 2021 року, що підтверджується копією зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення.

Згідно з частиною другою статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Ураховуючи, що наведені заявником причини пропуску строку на касаційне оскарження є поважними, клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню, а строк на касаційне оскарження поновленню.

Клопотання про звільнення від сплати судового збору мотивоване тим, що ОСОБА_1 є одинокою матір`ю, яка має двох дітей віком до чотирнадцяти років, що відповідно до підпункту «в» пункту 2 часини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» є підставою для звільнення її від сплати судового збору за подання касаційної скарги . На підтвердження зазначеного надала

копії свідоцтв про народження дітей: ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 та копію свідоцтва про розірвання шлюбу

від 09 лютого 2010 року.

За змістом підпункту «в» пункту 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, якщо позивачами є одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (частина друга статті 8 Закону України «Про судовий збір».)

Аналіз наведених процесуальних норм дає підстави для висновку, що необхідною умовою для відстрочення, розстрочення, зменшення або звільнення від сплати судового збору на підставі положень підпункту «в» пункту 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» є скрутний майновий стан сторони, в тому числі з огляду те, що позивач є одинокою матір`ю (батьком), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, що унеможливлює сплату судового збору у встановленому законом розмірі.

Залишаючи касаційну скаргу без руху, Верховний Суд роз`яснив заявнику передбачені законом підстави за наявності яких її може бути звільнено від сплати судового збору, зокрема положення статті 136 ЦПК України та статті 8 Закону України «По судовий збір», а також право повторно звернутися до суду касаційної інстанції з клопотанням про звільнення від сплати судового збору за наявності передбачених законом підстав.

Звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є правом, а не обов`язком суду, який, вирішуючи це питання враховує майновий стан сторони, а отже надання доказів на підтвердження скрутного майнового стану сторони є обов`язковою умовою для звільнення від сплати судового збору.

Звертаючись до Верховного Суду з клопотанням про звільнення від сплати судового збору на підставі підпункту «в» пункту 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження того, що вона перебуває у скрутному майновому стані, що унеможливлює сплату судового збору за подання касаційної скарги, а тому у задоволенні клопотанні необхідно відмовити.

Гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до апеляційних або касаційних судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Не усунення недоліків касаційної скарги, зазначених в ухвалі Верховного Суду

від 08 листопада 2021 року, відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України є підставою вважати її неподаною, а тому вона підлягає поверненню заявникові.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 31 серпня 2021 року.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 31 серпня 2021 року, вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик