Ухвала

20 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 476/135/20-ц

провадження № 61-17184св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області,

відповідачі: Єланецька районна державна адміністрація Миколаївської області, ОСОБА_1 ,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу заступника керівника Миколаївського обласної прокуратури на постанову Миколаївського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Тищук Н. О., Лівінського І. В., Шаманської Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів попередніх інстанцій

У лютому 2020 року заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області звернувся до суду із позовом до Єланецької районної державної адміністрації Миколаївської області (далі - Єланецька РДА), ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування розпорядження, витребування земельної ділянки.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 20 жовтня 2014 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_3 земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:0618, площею 2,000 га, що знаходиться у межах території Калинівської сільської ради Єланецького району Миколаївської області. Зазначена земельна ділянка надана ОСОБА_3 на підставі розпорядження голови Єланецької РДА від 24 грудня 2012 року № 755-р. Проте на підставі розпорядження голови Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області від 09 квітня 2003 року № 125-р, ОСОБА_3 вже отримував земельну ділянку площею 2,000 га, кадастровий номер :15:000:0254, у межах території Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Отримуючи земельну ділянку у 2012 році ОСОБА_3 , у порушення норм земельного законодавства, повторно скористався правом безоплатного отримання у власність земельної ділянки.

Посилаючись на викладене, прокурор просив визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Єланецької РДА від 24 грудня 2012 року № 755-р «Про затвердження проекту із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства громадянам на території Калинівської сільської ради» у частині затвердження проекту землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності та надання земельної ділянки ОСОБА_3 , витребувати земельну ділянку у добросовісного набувача ОСОБА_1 .

Рішенням Єланецьокого районного суду Миколаївської області від 18 травня 2021 року у складі судді Чернякової Н. В., позов прокурора задоволено, визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Єланецької РДА від 24 грудня 2012 року № 755-р «Про затвердження проекту із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства громадянам на території Калинівської сільської ради» у частині затвердження проекту землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності та надання ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 2,000 га, кадастровий номер :01:000:0618, для ведення особистого селянського господарства у межах території Калинівської сільської ради Єланецького району Миколаївської області. У ОСОБА_1 витребувано земельну ділянку у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що Єланецька РДА безпідставно передала у власність ОСОБА_3 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,000 га, з кадастровий номер :01:000:0618, не перевіривши використання останнім раніше цього права, що призвело до порушення частини першої статті 121 ЗК України. ОСОБА_3 двічі скористався правом на отримання безоплатно земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності, що суперечить статтям 116, 121 ЗК України.

При цьому, оскільки, до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській областіправо на розпорядження землями державної власності на території Миколаївської області перейшло з 01 січня 2013 року, тобто після прийняття оскаржуваного розпорядження, та враховуючи те, що вказаний орган не наділений наглядовими чи контрольними функціями з перевірки законності розпоряджень Єланецької РДА, то відсутні підстави вважати, що він міг довідатись про порушення права державної власності 24 грудня 2012 року, тобто під час винесення головою Єланецької РДА оскаржуваного розпорядження. Прокурор, який звернувся до суду для захисту інтересів держави, довідався про порушення таких інтересів раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а тому відлік строку позовної давності необхідно рахувати саме з грудня 2018 року.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову прокурора.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 , як спадкоємиця майна померлого ОСОБА_3 залучена до участі у справі не була; рішення суду по суті спору (в разі задоволення позову) впливає на права та обов`язки як відповідачів, так і не залученої до участі у справі ОСОБА_4 , а тому безпідставно вважав встановленими ті обставини, які без участі всіх учасників спірних правовідносин не можуть вважатись доведеними.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У жовтні 2021 року заступник керівника Миколаївського обласної прокуратури подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. У своїй касаційній скарзі вказує на те, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 278/553/17 (провадження № 61-25752), постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-228цс14.

Інші учасники справи своїм правом подати відзив на касаційну скаргу не скористалися.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційне провадження у справі підлягає закриттю.

Обставини, встановлені судами

На підставі розпорядження голови Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області від 09 квітня 2003 року № 125-р «Про затвердження проектів відведення земельних ділянок» ОСОБА_3 набув безоплатно у власність із земель державної власності земельну ділянку площею 2,000 га, кадастровий номер :15:000:0254, призначену для ведення особистого селянського господарства у межах території Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 18 червня 2003 року серії МК № 099239.

Розпорядженням голови Єланецької РДА від 24 грудня 2012 року № 755-р «Про затвердження проекту із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства громадянам на території Калинівської сільської ради» ОСОБА_3 затверджено проект землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право власності та вдруге передано у власність земельну ділянку площею 2,000 га, призначену для ведення особистого селянського господарства у межах території Калинівської сільської ради Єланецького району Миколаївської області. Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :01:000:0618.

На підставі цього розпорядження ОСОБА_3 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку від 29 грудня 2012 року серії ЯК №260341.

20 жовтня 2014 року ОСОБА_3 відчужив земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:0618,ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Єланецького районного нотаріального округу Миколаївської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Згідно з повідомленням приватного нотаріуса Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Георгієвої О. Г., спадкоємицею майна померлого ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про задоволення позову прокурора, суд апедяційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 як спадкоємиця ОСОБА_3 , який відчужив земельну ділянку ОСОБА_1 , з володіння якого прокурором подано позов про її витребування, не залучена до участі у розгляді справи як відповідач.

Нормативно-правове обґрунтування

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 17 ЦПК України, у редакції, чинній із 08 лютого 2020 року учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, передбачених цим Кодексом.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Так підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі став пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме неврахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 278/553/17 (провадження № 61-25752), постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-228цс14.

Оцінюючи доводи касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції висновків, сформульованих у наведених постановах, Верховний Суд виходить із такого.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального законуне будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

У постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 278/553/17 (провадження № 61-25752), Верховний Суд, погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, вказав на те, що встановивши, що за рішенням 36 сесії 5 скликання Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 07 квітня 2010 року вдруге відповідачу передано земельну ділянку площею 0,0835 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, після того, як вона вже отримала у власність земельну ділянку площею 0,1000 га на підставі рішення Вересівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 07 грудня 2005 року, яка призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, тобто за одним видом використання, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення вимог про визнання недійсним оскаржуваного рішення сільської ради та державного акта на право власності на земельну ділянку.

У постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-228цс14 сформульовано висновок про те, що відповідно до пункту «в» частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно з пунктом «б» частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара. Виходячи зі змісту частини четвертої статті 116 ЗК України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз за кожним видом використання. Відповідно до вимог частини шостої статті 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» громадяни України, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2,0 гектара, мають право на збільшення земельної ділянки у межах норм, установлених статтею 121 ЗК України для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до частини першої статті 56 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара.

З огляду на системний аналіз положень вищенаведених норм законодавства, досліджуючи співвідношення понять «особисте підсобне господарство» та «особисте селянське господарство» можна зробити висновок, що право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених статтею 121 ЗК України для ведення особистого селянського господарства мають ті громадяни, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі не більше 0,6 га відповідно до приписів Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року.

У такому випадку безоплатна передача земельної ділянки буде здійснюватися за загальним порядком, визначеним статтею 118 ЗК України.

Суд касаційної інстанції, погодившись із висновком апеляційного суду про те, що громадянин має право отримати безоплатно у власність земельні ділянки один і більше разів, проте в межах розмірів, передбачених статтею 121 ЗК України, не звернув уваги на співвідношення понять «особисте підсобне господарство», що міститься у Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року та «особисте селянське господарство», що міститься у ЗК України від 25 жовтня 2001 року, внаслідок чого допустив неправильне застосування норм статей 116, 121 ЗК України.

На відміну від справ, рішення у яких наведені як приклади застосування норми матеріального права, у цій справі суд апеляційної інстанції відмови у задоволенні позову прокурора з процесуальних підстав, а саме з підстав неналежного складу відповідачів, оскільки ОСОБА_4 , як спадкоємиця майна померлого ОСОБА_3 не залучена до участі у справі, а рішення суду впливає на права та обов`язки як відповідачів, так і не залученої до участі у справі ОСОБА_4 ,

Наведене дає підстави для висновку, що заявником у касаційній скарзі наведено приклади судових справ, у яких сформульовано висновки, які не є подібними до висновку, який став підставою для відмови у позові судом апеляційної інстанції цій справі.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України касаційне провадження підлягає закриттю, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постановах Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Оскільки наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 389 ЦПК України не знайшла свого підтвердження, так як після відкриття касаційного провадження та перевірки доводів касаційної скарги за матеріалами справи встановлено, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у вказаних постановах Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, тому відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України касаційне провадження підлягає закриттю.

Керуючись статтею 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Миколаївського обласної прокуратурина постанову Миколаївського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року, відкрите на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, закрити.

Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний