П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2021 року місто Київ

справа № 363/428/14-ц

провадження №22-ц/824/8351/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - Новосілківська сільська рада

відповідач - Вишгородська районна державна адміністрація

відповідач Вишгородське районне управління юстиції у Київській області

відповідач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Гринчуком Олександром Юрійовичем,

на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 жовтня 2014 року року, ухвалене у складі судді Рудюк О.Д.,

у справі за позовом Заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області до Вишгородської районної державної адміністрації, Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування розпорядження, рішення про державну реєстрацію, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2014 року заступник прокурора Київської області, діючи в інтересах держави в особі Новосілківської сільської ради, звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 5 листопада 2009 року № 1979 про затвердження землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,9999 га для ведення особистого селянського господарства на території Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області та передачі у власність; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 891272 від 26 лютого 2010 року, виданий на ім`я ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1,9999 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :35:6117:0115, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 99; скасувати рішення реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_3 за № 4209731 від 22 липня 2013 року на земельну ділянку з кадастровим номером :35:117:0115 для ведення особистого селянського господарства на території Новосільківської сільської ради Вишгородського району Київської області; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь Новосілківської сільської ради Вишгородського району земельну ділянку площею 1,9999 га з цільовими призначенням - для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :35:117:0115 до земель резервного фонду; визнати за Новосілківською сільською радою право комунальної власності на земельну ділянку площею 1,9999 га вартістю 687366 грн. з кадастровим номером :35:117:0115.

Позов обґрунтовано тим, що розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації № 1979 від 5 листопада 2009 року затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,9999 га для ведення особистого селянського господарства на території Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області, та передано у власність.

На підставі вказаного розпорядження 26 лютого 2010 року ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 891272, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 99.

В подальшому земельна ділянка площею 1,9999 га з кадастровим номером :35:117:0115, яка належала ОСОБА_1 , перейшла у власність ОСОБА_2 згідно договору дарування земельної ділянки від 14 лютого 2011 року № 248 шляхом здійснення відмітки про перехід права власності на землю іншій особі.

В подальшому між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 22 липня 2013 року укладено договір № 644 купівлі-продажу земельної ділянки площею 1,9999 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Новосілківської сільської ради Вишгородського району з кадастровим номером :35:117:0115.

Реєстраційною службою Вишгородського районного управління юстиції Київської області 22 липня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу прийнято рішення № 4209731 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку за ОСОБА_3 .

Передача земельної ділянки у власність відбулася з порушенням вимог ЗК України та Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям.

Згідно довідки управління Держкомзему у Вишгородському районі № 1130 від 1 вересня 2009 року, викопіювання з формування меж Новосілківської сільської ради, земельна ділянка площею 1,9999 га, яка передана у власність відповідачам для ведення особистого селянського господарства на території Новосілківської сільської ради відносить до земель резервного фонду. Водночас, згідно листа Новосілківської сільської ради № 267/02-09, ОСОБА_1 не є членом СВК «Деснянський», не зайнята у соціальній сфері с.Новосілки та не проживає на території Новосілківської сільської ради. Згідно інформації Новосілкфівської сільської ради від 7 жовтня 2013 року на території сільської ради проживають громадяни, які мають право на отримання земельних ділянок з резервного фонду, та які ще не отримували земельні ділянки у власність.

Земельним законодавством встановлено, що за рахунок земель резервного фонду виділяються земельні ділянки виключному переліку осіб, а саме громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств, або, які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Таким чином, землі резервного фонду передані особі, яка не відноситься до соціальної сфери життя села, та не є членом КСП і навіть не проживає у цьому населеному пункт.

Прийняттям Вишгородською районною державною адміністрацією розпорядження та виданням оспорюваного державного акта на право власності на земельну ділянку порушено інтереси держави, адже з державної власності протиправно вибула земельна ділянка, яка не могла бути передана у власність, оскільки відноситься до земель резервного фонду, і в даному випадку надання таких земель у власність суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україна, які закріплені в ст.14 Конституції України та ст.5 ЗК України.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30 жовтня 2014 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 5 листопада 2009 року № 1979 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,9999 га для ведення особистого селянського господарства на території Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області та передачу у власність. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 891272 від 26 лютого 2010 року, виданий на ім`я ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1,9999 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :35:117:0115, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 99. Скасовано рішення Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_3 за № 4209731 від 22 липня 2013 року на земельну ділянку з кадастровим номером :35:117:0115 для ведення особистого селянського господарства на території Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області. Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь Новосілківської сільської ради Вишгородського району земельну ділянку площею 1,9999 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 0:35:117:0115 до земель резервного фонду. Визнано за Новосілківською сільською радою право комунальної власності на земельну ділянку площею 1,9999 га вартістю 687366 грн. з кадастровим номером :35:117:0115.

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 жовтня 2014 року в частині визнання за Новосілківською сільською радою Вишгородського району Київської області права комунальної власності на земельну ділянку, площею 1,9999 га, вартістю 687366 грн. з кадастровим номером 0:35:117:0115 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Після закінчення апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , у квітні 2021 року до суду звернулася ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гринчук О.Ю., з апеляційною скаргою, в який просить скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 жовтня 2014 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, а також просить скасувати рішення Апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2015 року у цій справі. В апеляційній скарзі посилається на порушення норма матеріального та процесуального права. Зокрема, Зокрема, в апеляційній скарзі зазначає про порушення прав ОСОБА_1 на участь у розгляді справи, а саме ОСОБА_1 не отримувала жодного виклику, повістки чи повідомлення від Вишгородського районного суду по даній справі, не отримувала копію рішення суду, в матеріалах справи містяться конверти, які направлялись судом на адресу ОСОБА_1 , які повернулися до суду без вручення за закінченням терміну зберігання. Крім того, зазначає, що оскільки її зареєстроване місце проживання було відомо не можна вважати належним повідомленням розміщення оголошення про розгляд справи судом в газеті «Урядовий кур`єр».

Також в апеляційній скарзі зазначає про суттєві суперечності в позиції прокурора, який звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Новосілківської сільської ради, на користь якої просить витребувати земельну ділянку, але при цьому прокурор вказує на те, що земельна ділянка вибула з державної власності, і в такому випадку, зазначає апелянт, прокурор мав би звернутися з позовом в інтересах держави в особі відповідного органу державної влади, а не органу місцевого самоврядування. Розглядаючи справу суд обмежився тільки встановленням частини обставин справи, а саме тих обставин, які стосувалися того, що земельна ділянка відносилась до земель резервного фонду. ОСОБА_1 не є членом СВК «Деснянський», не зайнята у соціальній сфері с.Новосілки та не проживає на території Новосілківської сільської ради.

Також, в апеляційній скарзі посилається на те, що на момент надання земельної ділянки у власність ОСОБА_1 ця ділянка перебувала за межами с.Новосілки і перебувала у державній власності. Перебування земельної ділянки у державній власності повністю відповідає вимогам законодавства, адже земельна ділянка відносилася до резервного фонду, вона перебувала до 2012 року за межами населеного пункту с.Новосілки, на вказаній земельній ділянці не було жодних об`єктів нерухомості комунальної форми власності, відсутні будь-які рішення/документи щодо передачі цієї ділянки у комунальну власність та відсутній державний акт, який би підтверджував комунальну власність на земельну ділянку.

Зважаючи на те, що земельна ділянка до її передання у власність ОСОБА_1 перебувала у державній власності за межами населеного пункту, надана земельна ділянка була для ведення особистого селянського господарства (тобто для сільськогосподарського використання), а це означає, що розпоряджатися такою ділянкою мала право саме районна державна адміністрація. Сільська рада с.Новосілки не мала і не має жодних прав щодо вказаної земельної ділянки.

Суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неправильно застосував положення п.7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємства і організаціям», який визначає лише переважне право певної категорії громадян на отримання земель резервного фонду, однак він не містить прямої заборони надання таких земель іншим громадянам. Таким чином, ОСОБА_1 навіть не відносячись до категорії осіб, вказаних у п.7 Указу, мала право на отримання земельної ділянки з земель державної власності, а тому висновок суду про незаконність виділення їй земельної ділянки є необґрунтованим і суперечить нормам законодавства і позиції Верховного Суду.

В матеріалах справи відсутнє викопіювання з формування меж Новосілківської сільської ради, а отже, суд, посилається у рішенні суду на доказ, який відсутній в матеріалах справи та який судом не досліджувався в судовому засіданні.

Оскаржуване заступником прокурора розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації було винесено 5 листопада 2009 року, державний акт на право власності на земельну ділянку був оформлений 26 лютого 2010 року. З позовом до суду заступник прокурора звернувся в січні 2014 року, тобто через понад 4 роки після прийняття розпорядження та майже 4 роки після оформлення державного акту. В даному випадку, враховуючи те, що позов подано заступником прокурора, земельна ділянка перебувала у власності держави і уповноваженим органом держави на управління та розпорядження земельною ділянкою була Вишгородська районна державна адміністрація, то уповноважений орган держави про порушення права держави довідався 5 листопада 2009 року, тобто в момент винесення оскаржуваного рішення райдержадміністрації. З позовом до суду прокурор мав звернутися не пізніше 2013 року.

В судове засідання представники Новосілківської сільської ради, Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені, причини своєї неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Представник ОСОБА_1 адвокат Гринчук О.Ю. апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Прокурор Козачук В.Б. проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін. Під час пояснень пояснив, що апеляційне провадження взагалі підлягає закриттю, оскільки рішення суду першої інстанції вже було предметом розгляну в апеляційному суді.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення позивача та її представника, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації № 1979 від 5 листопада 2009 року затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,9999 га для ведення селянського господарства на території Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області та передано у власність.

На підставі даного розпорядження було видано державні акти на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_1 серії ЯИ № 891272 (кадастровий номер :35:117:0115), зареєстрований 26 лютого 2010 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 99.

14 лютого 2011 року дана земельна ділянка площею 1,9999 га з кадастровим номером :35:117:0115, яка належала ОСОБА_1 перейшла у власність ОСОБА_2 , відповідно до договору дарування земельної ділянки № 248 .

22 липня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу № 644 земельної ділянки площею 1,9999 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Новосілківської сільської ради Вишгородського району з кадастровим номером . :35:117:0115.

22 липня 2013 року реєстраційною службою Вишгородського районного управління юстиції Київської області прийнято рішення № 4209731 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку за ОСОБА_3 .

З довідки управління Держкомзему у Вишгородському районі Київської області № 1130 від 1 вересня 2009 року, викопіювання з формування меж Новосілківської сільської ради вбачається, що земельна ділянка площею 1,9999 га, яка передана у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Новосілківської сільської ради відноситься до земель резервного фонду.

Згідно листа Новосілківської сільської ради № 267/02-09, ОСОБА_1 не є членом СВК «Деснянський», не зайнята у соціальній сфері с.Новосілки та не проживає на території Новосілківської сільської ради.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки землі резервного фонду передані особі ОСОБА_1 , яка не відноситься до соціальної сфери життя села, не є членом КСП і навіть не проживає у цьому нас ленному пункті, тому наявні підстави для задоволення позову. Крім того. суд виходив із того, що даний спір стосується інтересів територіальної громади с.Новосілки Вишгородського району Київської області, на даний час спірна земельна ділянка розташована в межах населеного пункту с.Новосілки, згідно проекту землеустрою щодо встановлення (корегування) і зміни меж с.Новосілки, на території Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Проте, з такими висновками погодитись не можна, виходячи з наступного.

Статтею 213 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду судом першої інстанції та прийняття у ній рішення) передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

За змістом ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду ( у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини 3 статті 376 ЦПК України).

Відповідно до абзаців першого, другого, четвертого, п`ятого частини п`ятої, частини дев`ятої ст.74 ЦПК України, у редакції на час розгляду справи у суді першої інстанції, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлений цим кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за також адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

Згідно з довідкою відділу адресно-довідкового підрозділу Головного управління державної міграційної служби України за 2014 рік ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.36).

За даною адресою ОСОБА_1 направлялися судові повідомлення про судові засідання, призначені на 16 квітня 2014 року, на 18 липня 2014 року, на 7 серпня 2014 року, судові повідомлення не вручені і повернуті до суду з відміткою працівника поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». ( а.с.45, 63, 83).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 зазначила, що «приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (п.31 постанови від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16)».

Не можна вважати повідомленою ОСОБА_1 про день, час та місце розгляду справи через оголошення у пресі, зокрема, розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур`єр», оскільки зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 було відоме, а отже відповідно до норм процесуального закону остання не могла бути повідомлено через оголошення у пресі ( ч.9 ст.74 ЦПК України).

У зв`язку з наведеним колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання в суді першої інстанції.

За таких обставин у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, що відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір по суті, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначав, що спір стосується інтересів територіальної громади с.Новосілки, земельна ділянка, яка була передана у власність ОСОБА_1 , знаходиться на території населеного пункту с.Новосілки, а прийняття Вишгородською районною державною адміністрацією розпорядження та виданням оспорюваного державного акту на право власності на земельну ділянку порушено інтереси держави, адже з державної власності протиправно вибула земельна ділянка.

Враховуючи предмет та підстави позову, суду необхідно було встановити наступні фактичні обставини: місце розташування земельної ділянки та до якої категорії земель вона відноситься; у якій формі власності перебувала земельна ділянка до їх передання у власність ОСОБА_1 ; чи мала право Вишгородська районна державна адміністрація розпоряджатися земельною ділянкою; чи мала право ОСОБА_1 на отримання земельної ділянки у власність; на чию користь слід витребовувати земельну ділянку; чи наявні обставини, які мають значення для вирішення спору.

Зазначених обставин суд не встановив і дійшов помилкового висновку про доведеність і обґрунтованість позовних вимог.

Так, судом установлено, що земельна ділянка площею 1,9999 га з кадастровим номером :35:117:0115, яка була надана у власність ОСОБА_1 до 2012 року перебувала за межами населеного пункту с.Новосілки. Зазначені обставини підтверджуються розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації № 1979 від 5 листопада 2009 року, довідкою управління Держкомзему у Вишгородському районі Київської області № 1130 від 1 вересня 2009 року, з яких слідує, що земельна ділянка загальною площею 1,9999 га знаходиться за межами населеного пункту (а.с.8,9).

Крім того, перебування земельної ділянки станом на 2009 рік за межами населеного пункту підтверджується розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації №714 від 19 червня 2009 року, висновком Управління земельних ресурсів у Вишгородському районі Київської області № 1576 від 29 травня 2009 року; висновком Управління культури і туризму Київської обласної державної адміністрації № 3/5846/02 від 9 червня 2009 року; листом відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Вишгородської районної державної адміністрації № 2325 від 4 червня 2009 року; проектом землеустрою одо відведення земельної ділянки у власність для ведення селянського господарства ОСОБА_1 , який був розроблений ТОВ «Три Ленд» та погоджений відповідними уповноваженими органами. В матеріалах містяться документи, які підтверджують, що на момент надання земельної ділянки ОСОБА_1 , ця ділянка знаходилася за межами с. Новосілки, а саме: лист відділу містобудування, архітектури, житлово- комунального господарства та розвитку інфраструктури №4528 від 02 вересня 2009 р., лист Управління водного господарства у м.Києві та Київській області №545 від 02 листопада 2009 р., висновок відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури №4529 від 02 вересня 2009 р., довідка управління Держкомзему у Вишгородському районі Київської області №1130 від 01 вересня 2009 року, викопіювання з формування меж Новосілківської сільської ради, видана управлінням земельних ресурсів у Вишгородському районі, експлікація земельних угідь, затверджена начальником управління земельних ресурсів та головним архітектором.

Зазначені документи були додані до апеляційної скарги ОСОБА_1 і апеляційний суд їх прийняв як докази, зважаючи на те, що ОСОБА_1 була не повідомлена про день, час і місце розгляду справи в суді першої інстанції і відповідно не мала можливості їх подати.

Таким чином, наведеними доказами підтверджується, що на момент надання земельної ділянки кадастровий номер :35:117:0115 у власність ОСОБА_1 , ця ділянка перебувала за межами с. Новосілки.

Відповідно до ст. 5 ЗК України, у редакції від 18 грудня 1990 року, сільські і селищні Ради народних депутатів створюють на своїй території резервний фонд земель за погодженням місцерозташування з землекористувачем у розмірі до 15 процентів площі усіх сільськогосподарських угідь, включаючи угіддя в межах відповідних населених пунктів. Резервний фонд земель перебуває у державній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Відповідно до ч. 10 ст. 25 ЗК України ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Відповідно до частин 1, 2 та 4 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю; у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності; територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі, зокрема, передачі їм земель державної власності.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» право комунальної власності на землю посвідчується державним актом.

Отже, земельні ділянки резервного фонду можуть перебувати як у державній, так і в комунальній власності. При цьому на час існування спірних правовідносин закон встановлював, що право комунальної власності посвідчується державним актом.

Відповідно до вихідної земельно-кадастрової інформації, наданої управлінням земельних ресурсів у Вишгородському районі Київської області , та який був врахований при розробці землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1, земельна ділянка кадастровий номер З221886400:35:117:0115 до її передачі у власність ОСОБА_1 перебувала у державній власності ( а.с.215).

Належних та допустимих доказів на підтвердження , того, що надана ОСОБА_1 Земельна ділянка станом на 2009 рік перебувала у комцнальній власності стороною позивача, у передбаченому ст.ст. 10, 60 ЦПК України, у редакції на час розгляду справи судом першої інстанції, порядку, суду не надано.

Таким чином, земельна ділянка кадастровий номер :35:117:0115 до моменту її передання ОСОБА_1 перебувала у державній власності.

Відповідно до ст. 12 ЗК України ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: а)розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 17 ЗК України ( у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону; безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб; районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів, зокрема, для сільськогосподарського використання.

Отже, оскільки земельна ділянка, кадастровий номер :35:117:0115, до її передання у власність ОСОБА_1 перебувала у державній власності за межами населеного пункту, надана така земельна ділянка була для ведення особистого селянського господарства, тому розпоряджатися такоюділянкою мала право Вишгородська районна державна адміністрація.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_1 не є членом СВК «Деснянський», не зайнята у соціальній сфері с. Новосілки та не проживає на території Новосілківської сільської ради, тому вона не мала права на отримання у власність земельної ділянки. Відсутність права на отримання земельної ділянки суд обґрунтував нормами Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 18 серпня 1995 року.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції також погодитись не можна, виходячи з наступного.

Як вже встановлено судом земельна ділянка кадастровий номер :35:117:0115 до передачі її ОСОБА_1 перебувала у державній власності.

Указ Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» стосується земель, які були передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. .

Відповідно до п. 7 Указу Президента від 18 серпня 1995 року створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважногромадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Виходячи зі змсту наведеного пункту, слід дійти висновку, що Указ Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначає лише переважне право певної категорії громадян на отримання земель резервного фонду, однак він не містить прямої заборони надання таких земель іншим громадянам (Аналогічні правові висновки Верховного Суду , викладені у постановах від 7 листопада 2018 року у справі № 368/540/16-ц, від 4 вересня 2019 року у справі № 368/542/16-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 687/960/16-ц, від 1 квітня 2020 року у справі № 675/2424/16-ц).

Таким чином, навіть, якщо ОСОБА_1 і не відноситься до категорії осіб, вказаних у п.7 Указу, вона мала право на отримання земельної ділянки з земель державної власності.

Отже, встановивши, що земельна ділянка з кадастровим номером :35:117:0115 станом на 2009 рік перебувала у державній власності за межами населеного пункту, правом на розпорядження якої мала Вишгородська районна державна адміністрація, і будь-яких заборон про передачу цієї земельної ділянки ОСОБА_1 не існувало, наявні підстави вважати позовні вимоги позивача не доведеними, а висновки суду першої інстанції необгрунтованими та безпідставними.

Оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішенн неправильно застосовані норми матеріального права, допущені порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Раніше прийняте рішення Апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2015 року підлягає скасуванню.

Посилання прокурора на те, що апеляційне провадження підлягає закриттю, оскільки рішення суду першої інстанції вже було предметом перегляду апеляційним судом, є безпідставним, оскільки ОСОБА_1 не була присутня під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , направлене на адресу ОСОБА_1 повідомлення повернуто до сузу з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (том №1 а.с. 133-134), довди наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, не були не були розглянуті під час апеляційного розгляду.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Гринчуком Олександром Юрійовичем, задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 жовтня 2014 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області до Вишгородської районної державної адміністрації, Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування розпорядження, рішення про державну реєстрацію, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу земельної ділянки, відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена на 24 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус