КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер провадження №22-ц/824/191/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача - Білич І.М.

суддів - Іванченка М.М., Коцюрби О.П.

при секретарі - Кемському В.В.

за участі: - представника позивача - Уланівського С.Є.

- представника відповідача - Бригинець А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Хромченко Олени Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Печерського районного суду міста Києва Підпалого В.В.,

у справі № 757/41239/18 за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на його користь грошові кошти за договором № SAMDN3897 «Стандарт» від 03.09.2012 року у розмірі 14 000 доларів США; проценти по банківському вкладу за договором № SAMDN3897 «Стандарт» від 03.09.2012 року станом на 31.08.2018 року у розмірі 2172, 80 доларів США; три проценти річних у розмірі 1211 доларів США та покласти на відповідача судові витрати в розмірі 6501,30 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 03.09.2012 року між ним та банком було укладено договір банківського вкладу № SAMDN3897 «Стандарт», за умовами якого банк відкриває депозитний рахунок № НОМЕР_1 , на який зараховується вклад у розмірі 14 000, 00 доларів США, строк 366 днів по 03.09.2013 року включно, з процентною ставкою на суму вкладу 9 % річних, період нарахування процентів - 1 місяць. Місцем укладення договору було м. Севастополь.

Позивач вважав, що даний договір є розірваним з дати пред`явлення ним першої вимоги про повернення суми вкладу, тобто з 14.10.2015 року. Однак, листом від 19.10.2015 року за № 20.1.0.0.0/7-20151009/895, відповідач відмовив видати банківський вклад та нараховані по ньому проценти.

Таким чином, зазначені дії (бездіяльність) АТ КБ «ПриватБанк», на думку позивача, порушують його законні права та інтереси щодо вільного користування своїм майном як вкладника банку, з огляду на що ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, який і просив суд задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року у ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просила суд скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Посилаючись на те, що суд першої інстанції в ході розгляду справи не вимагав від позивача оригіналів документів. Хоча саме на банк покладено обов`язок зі збереження первинних бухгалтерських документів і уся необхідна інформація міститься в автоматизованій системі АТ КБ «ПриватБанк». Відповідач протиправно відмовляється від надання відомостей з указаної системи, уникаючи відповідальності за невиконання умов договору банківського вкладу.

У поданих письмових поясненнях на апеляційну скаргу, АТ КБ «ПриватБанк» вказувало, що важливим питанням у процесі розгляду цієї справи, є дослідження наявності саме оригіналу договору від 03.09.2012р № SAMDN3897 "Стандарт", оригіналу платіжної картки Deposit card № НОМЕР_2 та оригінал документу, який підтверджує саме факт внесення коштів у розмірі 14.000 дол.США на банківський рахунок.

Під час розгляду справи відповідачем було зазначено, що банк не має можливості надати оригінали документів та просив суд витребувати у позивача оригінали документів, які ним були надані у копіях, як додатки до позовної заяви та надати відповідну правову оцінку документам (доказам), які надає позивач в обґрунтування позовних вимог.

Звертає увагу суду на те, що позивачем під час розгляду справи не було надано оригіналів документів які підтверджують позицію викладену в позовній заяві та не наданого жодного доказу, який підтверджує факт внесення коштів на банківській рахунок. ( а.с. 200 -204).

У запереченнях на письмові пояснення відповідача (банк), позивач зазначає, що відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку, яке повинно відбуватись за допомогою системи автоматизації банку.

Пунктом 2 Постанови Правління НБУ від 08.12.2004 р. № 601 «Про затвердження Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України із зазначенням строків зберігання», у редакції, яка діяла на дату укладання договору, відповідно до якого банки України зобов`язані дотримуватися строків зберігання документів, установлених Переліком.

Отже, діюче законодавство України та договір банківського вкладу не передбачає обов`язкового збереження клієнтом банку прибутково касових документів створених банком, а навпаки цей обов 'язок покладається саме на банк.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Уланівський С.Є. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» - Бригинець А.А. проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом, позивач звертаючись до суду на підтвердження заявлених вимог вказував на те, що 03.09.2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» в м. Севастополь укладено депозитний договір, а саме: договір № SAMDN3897 «Стандарт». За умовами якого; - банк відкриває депозитний рахунок № НОМЕР_1 , на який зараховується вклад у розмірі 14 000, 00 доларів США, строк 366 днів по 03.09.2013 року включно, з процентною ставкою на суму вкладу 9 % річних, період нарахування процентів - 1 місяць.

- клієнт передає, а банк приймає грошові кошти (вклад) на строк 366 днів по 03.09.2013 року включно; для внесення суми вкладу банк відкриває клієнту депозитний рахунок та видає клієнту платіжну карту «Deposit сard» № НОМЕР_2 .

- п. 7 договору передбачено право клієнта (позивача) дострокового розірвання договору, з повідомленням про це один одного за два банківські дні до дати розірвання договору.

ОСОБА_2 09.10.2015 року вперше звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про розірвання договору та повернення банківського вкладу, нарахованих процентів.

ПАТ КБ «ПриватБанк» листом від 19.10.2015 року за № 20.1.0.0.0./7-20151009/895, надало відповідь, повідомивши про неможливість виконання вимог, оскільки у зв`язку з окупацією Автономної Республіки Крим банк тимчасово не може здійснювати свою діяльність на території Автономної Республіки Крим, одним із відділень якого укладено договір банківського вкладу з позивачем (а.с. 13).

20.09.2016 року ОСОБА_2 звернувся до Національного банку України з проханням провести перевірку відповідача з питань дотримання законодавства.

У відповідності до листа Національного банку України від 05.10.2016 за № 20-0004/82726, позивача повідомлено, що у зв`язку із неможливістю здійснювати банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю банків та їх відокремлених підрозділів, які розташовані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, зважаючи на окупацію території АР Крим та м. Севастополь, Правлінням Національного банку України прийнято постанову від 06.05.2014 № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя». Зазначаючи при цьому, що заявник може звернутися за захистом своїх прав до відповідного суду (а.с.15).

22.06.2017 року ОСОБА_2 вдруге звернувся до банку з проханням видати проценти та банківський вклад (а.с. 16).

Листом від 12.07.2017 № 20.1.0.0.0/7-20170703/70, ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомлено заявника про неможливість виконання його вимоги (а.с. 18).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що при укладанні договору банківського вкладу ним було внесено грошові кошти на депозитний рахунок банку, а також не підтверджено укладання письмової форми договору, зокрема не надано оригіналів договору, платіжної картки, документу, який підтверджує факт внесення коштів на банківський рахунок.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суду (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Умови договору банківського вкладу мають передбачати порядок повернення вкладу.

Згідно із ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору врегульовано положеннями ст. 1059 ЦК України. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до ст.1064 ЦК України укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджується ощадною книжкою. В ощадній книжці вказується найменування та місцезнаходження банку (його філії), номер рахунку за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред`явлення ощадної книжки у банк. Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунку за вкладом іншим особам здійснюється банком у разі пред`явлення ощадної книжки. Якщо ощадну книжку втрачено або приведено у непридатний для пред`явлення стан, банк за заявою вкладника видає йому нову ощадну книжку.

Згідно із пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції № 492); договір банківського вкладу укладається у письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції № 492); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції № 492).

Пунктом 10.1 Інструкції № 492 передбачено, що порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно із розділом IV глави 2 пунктом 2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція № 174), банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або іншій документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз вищевказаних норм права дає підстави для висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Вказана правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року (провадження № 6-11цс14), Верховного Суду від 18 травня 2018 року у справі № 761/18883/15-ц (провадження №61-20039св18), від 06 червня 2018 року у справі № 299/540/15-ц (провадження №61-21611св18), від 10 липня 2019 року у справі № 522/23036/15-ц (провадження № 61-21816св18).

Доводи апеляційної скарги про невідповідність дійсності висновків суду в частині ненадання позивачем належних доказів, про які зазначив суд, а саме: оригіналу договору від 03.09.2012 року № SAMDN3897 «Стандарт», оригіналу платіжної картки Deposit card № НОМЕР_2 та оригіналу документу, який підтверджує саме факт внесення коштів у розмірі 14.000 дол. США на банківський рахунок, на думку колегії суддів не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Відповідно до положень ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення коштів позивач як на підтвердження заявлених вимог в якості доказів надав фотокартку «Mastercard Gold» за № НОМЕР_3 . Однак, дана картка за умовами укладеного 03.09.2012 року між сторонами договору не була передбачена.

Не знайшли свого підтвердження, на думку колегії суддів, також доводи скаржника в частині того, що дана картка є єдиною карткою, що була отримана після укладення договору, була спеціальним платіжним засобом з використанням якого здійснювались операції з поточного рахунку, який у свою чергу, був відкритий банком ( відповідачем) для зарахування ( перерахування) процентів відповідно до умов договору.

При цьому слід зазначити, що судом першої інстанції було постановлено ухвалу за якою задоволено клопотання позивача про витребування доказів в справі та зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» надати суду наступні документи: виписку по лицьовому рахунку № НОМЕР_2 , депозитному рахунку № НОМЕР_1 , який відкрито позивачу на підставі договору банківського вкладу № SAMDN3897 «Стандарт» від 03.09.2012 року за період з 03.09.2012 року по 20.02.2014 року ( дата початку тимчасової окупації АР Крим та м. Севастополя), копія примірника прибуткового касового ордеру від 03.09.2012 року, який свідчить про внесення готівки у відповідну платіжну систему, на суму 14 000, 00 доларів США, платник - ОСОБА_2 , копію положення про Севастопольський філіал ПАТ «ПриватБанк» у редакції станом на 03.09.2012 року.

Відповідач на виконання ухвали суду надав відповідь, згідно якої повідомив суд, що доступ банку до первинних документів ( у тому числі договорів та касових документів) клієнтів Кримського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» на даний час є обмеженим, у зв`язку із окупацією АР Крим та конфіскацією частини майнового комплексу ПАТ КБ «ПриватБанк».

Зазначене, на думку колегії суддів, свідчить про те, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи та дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено належними допустимими доказами факт укладення договору банківського вкладу і на те, що його виконання ним були внесені грошові кошти.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм процесуального права та матеріального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381 -384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу адвоката Хромченко Олени Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя - доповідач:

Судді: