РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 621/3385/20

Провадження 2/621/304/21

02 березня 2021 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді В.Філіп`євої,

за участю секретаря судового засідання - Н.Горобець, А.Лацько

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката О. Браславської,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Зміїв Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади Зміївської міської ради Харківської області в особі Зміївської міської ради Харківської області про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю на час відкриття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Браславська Ольга Анатоліївна звернулась до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до територіальної громади Зміївської міської ради Харківської області в особі Зміївської міської ради Харківської області, в якому просить суд встановити факт проживання позивачки однією сім`єю зі спадкодавцем - ОСОБА_2 , не менше п`яти років до часу його смерті (часу відкриття спадщини) ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1989 року та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер в будинку, де він мешкав разом із позивачкою. У встановлений законодавством строк позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона не перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , а факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем однією сім`єю не менше 5 років до часу відкриття спадщини не встановлено. Отже, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. (а.с.1-3)

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 16 грудня 2020 року відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. (а.с.21)

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 12 січня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Вирішено клопотання позивача про витребування доказів та виклик свідків (а.с.27-28)

В судове засідання з`явилися позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Браславська О.А.

Представник відповідача Зміївської міської ради Харківської області в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, відзиву на позов та будь-яких інших заяв чи клопотань суду не подавали. На адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача за наявними матеріалами в справі.

Відповідно до ч.1 статті 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.8 ст.178 та ч.2 ст.191 ЦПК України, в зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позовну заяву, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позов та просила його задовольнити.

Представник позивача підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Зазначила, що позивачка ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 тривалий час, мали сімейні стосунки, спільний бюджет, разом виховували сина позивачки від першого шлюбу. 3 13 квітня 2006 року вони разом були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер вдома, а позивачка здійснювала його поховання як свого чоловіка. Інших спадкоємців за законом померлий ОСОБА_2 не мав, а будинок, в якому вони спільно проживали однією сім`єю, був в цілому оформлений на ім`я ОСОБА_2 . Встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до дня його смерті необхідно позивачці для оформлення спадщини.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що він є сином позивачки, а ОСОБА_2 був його вітчимом, якого він вважав своїм батьком. Позивачка та ОСОБА_2 жили однією родиною, мали спільний бюджет, побут, майно. Інших родичів, окрім нього з позивачкою, в ОСОБА_2 не було. Свідкові було відомо, що мати не зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , однак це питання ніколи не поставало, оскільки ці родинні відносини і так, на їх погляд, не вимагали підтвердження. Будинок, в якому спільно проживали ОСОБА_2 та позивачка, взагалі належить йому, свідкові, а отже сторонню людину він би ніколи не зареєстрував у власному будинку.

Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне:

Відповідно до копії паспорту серії НОМЕР_1 , виданого Зміївським РВ УМВС України в Харківській області 24.12.1998, позивач ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Литиж Комаричського району Брянської області, і з 11.06.1979 року по 12.04.2006 року була зареєстрована в АДРЕСА_2 . З 13 квітня 2006 року і по теперішній час зареєстрована й постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).

Відповідно до копії паспорту ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_2 , виданого Зміївським РВ УМВСУ в Харківській області 05.09.2001 року, останній з 11.07.1989 року по 12.04.2006 року був зареєстрований в АДРЕСА_2 . З ІНФОРМАЦІЯ_5 і по день смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.7)

Вказані відомості підтверджуються Довідкою про останнє місце проживання померлого № 6423 від 26.11.2020 року, виданою відділом реєстраційних послуг Зміївської міської ради та випискою з будинкової книги прописки громадян, що мешкають в будинку АДРЕСА_1 (а.с.11-13)

Відповідно до копії Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Зміївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 77 від 18.03.2020р (а.с.9)

Отже, з 1989 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_1 та спадкодавець мали спільне місце проживання, тобто мешкали разом 30 років до дня смерті ОСОБА_2 .

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 134, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 вдома за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане Свідоцтво отримане позивачкою ОСОБА_1 (а.с.10)

Постановою приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Харківської області В.В. Трубнікової № 459/02-31 від 26.11.2020, позивач ОСОБА_6 звернулася до нотаріуса за отриманням Свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_2 , однак в зв`язку з відсутністю доказів факту постійного проживання із спадкодавцем на момент його смерті, їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину та запропоновано звернутися до суду (а.с. 14-15)

Відповідно до інформації приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Харківської області В.В. Трубнікової № 491/02-14 від 18.12.2020, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 з заявами про прийняття спадщини, крім ОСОБА_1 , ніхто зі спадкоємців не звертався, Свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с.24).

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Відповідно до ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно положень статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин, та які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин.

В даному випадку встановленню підлягає факт спільного проживання позивачки ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч.2 ст..3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки .

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами першої та другої статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування. У разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За змістом статті 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Положеннями статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 2 ст. 1274 ЦК України встановлено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною в абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за N 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Тобто, для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів:

а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем;

б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Пунктом 1.2, п.4,12, п.4,14, п.4,15, п.4.18 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом МЮУ 22.02.2012 року за №296/5, встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що підтверджують право власності на майно, що належить спадкодавцю.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в позовному провадженні.

Згідно до вимог ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як зазначено вище, позивачка позбавлена можливості одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину, що підтверджується постановою приватного нотаріусу про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Згідно ст.77,78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Дослідивши повно, всебічно, безпосередньо та об`єктивно всі фактичні обставини справи, суд вважає доведеним належними і допустимими доказами факт проживання позивачки ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_2 з 1989 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується поясненнями позивачки та свідка.

Матеріали справи містять достатньо письмових доказів на підтвердження заявлених ОСОБА_1 вимог про встановлення зазначеного факту, а метою встановлення вказаного факту є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна.

За таких обставин, позовна заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.13 ЦПК України, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 223, 247, 258-259, 263-265, 272, 273, ч.2 ст.315, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до територіальної громади Зміївської міської ради Харківської області в особі Зміївської міської ради Харківської області про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю з 11 липня 1989 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 (часу відкриття спадщини) за адресою: АДРЕСА_1 .

Учасники справи мають право оскаржити рішення в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Зміївська міська рада Харківської області, , адреса місцезнаходження: 63404, Харківська область, Чугуївський район, м.Зміїв, вул.Адміністративна, 6.

Повний текст рішення складено 02.03 2021 року.

Головуючий: В. Філіп`єва