Справа № 504/4172/21
Провадження № 2/504/2416/21
28.12.2021смт.Доброслав
Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
Головуючого судді - Барвенко В.К.,
секретаря- Сухіни Н.В., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 10, позовну заяву адвоката Попроцького Дмитра Михайловича в інтересах ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 до ОСОБА_2 1938 р.н., третя особа - Фонтанська сільська рада Одеського району Одеської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, встановлення порядку виконання судового рішення, -
Позивач у листопаді 2021 року звернувся до суду із вказаним позовом.
Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.11.2021 року відкрито спрощене провадження у справі.
Матеріалами справи встановлено, що за адресою своєї реєстрації у Одеському (Лиманському) районі Одеської області відповідач тривалий час не проживає, місце її перебування не встановлено.
Разом із тим відповідач сповіщалась належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, поштовий конверт повернутий з відміткою про не проживання відповідача.
Позивач подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечувала.
Представник Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області сповіщався належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, проте його неявка не перешкоджає розгляду справи.
Спрощене провадження може бути і заочним (ч. 2 ст. 281 ЦПК України).
Це можливе, якщо належним чином сповіщений відповідач не подасть відзив, а позивач не буде заперечувати проти такого вирішення справи (ч. 1 ст. 280 ЦПК України).
В даному випадку спрощене провадження здійснювалось без виклику (повідомлення) сторін.
Скасування заочного рішення має наслідком призначення справи до розгляду знов за правилами спрощеного позовного провадження (ст. 287 ЦПК України).
Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 28.12.2021 року справу призначено до розгляду в заочному порядку.
Розглянувши доводи позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову виходячи з наступного:
Позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.08.2021 року належить житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 3).
Відповідач ОСОБА_2 , 1938 р.н. зареєстрована у даному будинку, однак не проживає у ньому у теперішній час з 28.10.2015 року, що повністю доведено зібраними по справі доказами, які дослідженні судом у судовому засіданні (а.с. 6).
За твердженням позивача, подальша реєстрація відповідачки у належному позивачці будинку істотно порушує її право як власника.
Позивач у своєму позові одночасно посилається на правила ст. ст. 391 ЦК України, ст. ст. 6, 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
Суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.
Відтак унаслідок порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК Української РСР можна зробити висновок про те, що положення вказаних норм статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року.
Судом встановлені фактичні обставини та правовідносини, зокрема те, що відповідач фактично не проживає у спірному житловому приміщенні понад один рік.
Оскільки відповідач не є членом сім`ї позивачки, то право останньої підлягає захисту в судовому порядку за правилами ст. ст. 383, 391 ЦК України.
Порушене право власника має бути захищено шляхом позбавлення ОСОБА_2 , 1938 р.н. права користування цим житловим приміщенням.
Що стосується вирішення питання встановлення порядку виконання судового рішення шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд зазначає наступне:
У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зазначено, що органом реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.
Частиною першою статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання є, зокрема, судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, відповідно до зазначеної норми зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Враховуючи те, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 391, 405 ЦК України).
При визнанні судом осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, юридичним наслідком є зняття таких осіб з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла.
Отже, під час ухвалення рішення про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, не існує необхідності ще й вирішувати вимогу про зняття з реєстрації, а тому у встановленні порядку виконання судового рішення необхідності не має.
Питання судового збору вирішується в порядку ст. ст. 141-142 ЦПК України, вимоги позову в цій частині підлягають задоволенню, оскільки сплата судового збору документально доведена (а.с. 7).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 383, 391, ЦК України, ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 141, 258, 259, 263-265, 273, 315, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , - задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_2 , 1938 р.н., інші відомості у справі відсутні, права користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , 1938 р.н. на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , витрати по оплаті судового збору в сумі 908 грн.
У встановленні порядку виконання судового рішення -відмовити.
Роз`яснити, що при визнанні судом ОСОБА_2 , 1938 р.н., такою, що втратила право користування житловим приміщенням, юридичним наслідком є зняття цієї особи з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла (правовий висновок Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11).
Заочне рішення може бути переглянуто за заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заява про перегляд заочного рішення подається у письмовій формі до Комінтернівського районного суду Одеської області.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем протягом 30 днів від дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.
Суддя В.К. Барвенко