Справа № 278/3383/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Безпалько В. В., розглянувши в порядку спрощенного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що надав відповідачу суму позики в розмірі 141200 грн, що еквівалентно 5000 доларам США, на підтвердження чого надав розписку про отримання 2000 доларів США та розписку про отримання 3000 доларів США, однак останній взяті на себе зобов`язання не виконує.

У зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 141200 грн, що еквівалентно 5000 доларам США.

У засідання з`явилися сторони та їхні представники.

Позивач підтримав свої вимоги.

Відповідач зазначив, що визнає борг в сумі 3000 доларів США. Відповідач пояснив, що ще до написання розписок отримав у позивача суму позики в розмірі 1500 доларів США, та що у розписці про повернення 2000 доларів малося на увазі саме ці кошти (1500 доларів США) та додатково 500 доларів США процентів за користування позикою. Стосовно розписки про повернення 3000 доларів США також зазначив, що сума цих коштів містить отримані ним до написання розписок 1500 доларів США та відсотки в сумі 1500 доларів США. Тобто, як зазначає відповідач, сума коштів у розмірі 3000 доларів США, яку він зобов`язався повернути позивачу, містить в собі суму коштів у розмірі 2000 доларів США, яку він зобов`язався повернути за попередньою розпискою.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши позиції сторін та їх представників, встановив такі факти та відповідні правовідносини.

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Одними з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Відповідач отримав у позивача суму позики в розмірі 2000 доларів США, яку зобов`язався повернути до 15 лютого 2020 року, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 10).

15 червня 2020 року відповідач надав розписку, якою зобов`язався повернути позивачу 3000 доларів США 17 червня 2020 року (а.с. 11).

Написання вказаних розписок зафіксовано на відеозапис (а.с. 12) та не заперечується відповідачем.

Оригінали цих розписок досліджені у судовому засіданні.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є знайомими сторін, повідомили суду про той факт, що у різний час були присутні при розмовах позивача та відповідача щодо можливості повернути позивачу грошові кошти, які взято у борг ОСОБА_2 . Щодо суми боргу, то свідкам про таке відомо не було.

Свідок ОСОБА_3 був присутнім при написанні відповідачем розписки літом 2020 року.

Свідок ОСОБА_4 зазначив, що йому відомо про те, що борг був саме у доларах США та відповідач обіцяв його повернути пізніше, оскільки на той час у нього не було грошових коштів.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 526 ЦК встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вже зазначалося судом, відповідач зауважував стосовно того, що сума коштів у розмірі 3000 доларів США, яку він зобов`язався повернути позивачу, містить в собі суму коштів у розмірі 2000 доларів США, яку він зобов`язався повернути за попередньою розпискою.

Однак, розписки не містять будь-яких застережень стосовно того, що суми, які відповідач зобов`язався повернути, не є сумами позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на наведене, застосовуючи принцип contra proferentem (слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав), суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог, у зв`язку з чим, враховуючи, що відповідач, як позичальник, своєчасно не повернув суму позики, суд вважає за потрібне задовольнити позовну вимогу про стягнення суми позики в розмірі 141200 грн, що еквівалентно 5000 доларам США.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 1412 грн судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-83, 89, 141 ЦПК, ст.ст. 1046-1050 ЦК, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 141200 грн, що еквівалентно 5000 доларам США.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь держави 1412 грн судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01 березня 2021 року.

Суддя О. М. Дубовік