КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/2441/21
Провадження № 2/488/1423/21
07.12.2021 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючої по справі - судді Чернявської Я.А.,
при секретарі судового засідання - Кривопішиній О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
08.07.2021 р. від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Заякіна Д.О. до Корабельного районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява до відповідача ОСОБА_2 , в якій представник позивача просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 кошти, отримані ним у рамках Договорів позики від 07.04.2016 р., від 10.01.2017 р. та від 17.10.2017 р. у загальному розмірі 23 846 700,00 грн. на користь позивача ОСОБА_1 , а також судові витрати.
В обґрунтування позову зазначив, що 07.04.2016р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики у простій письмовій формі. В рамках даного договору позивач передав у позику відповідачу грошові кошти в розмірі 100 000,00 доларів США, що еквівалентно у національній валюті 2 741 000,00 грн. (згідно курсу валют НБУ станом на 05.07.2021р.).
На підтвердження укладення договору позики була власноруч складена відповідачем розписка від 07.04.2016р.
У встановлений договором строк, 31.12.2016р., відповідач позивачу борг в сумі 100 000,00 доларів США, що еквівалентно у національній валюті 2 741 000,00 грн., не повернув.
10.01.2017р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики у простій письмовій формі. В рамках даного договору позивач передав у позику відповідачу грошові кошти в розмірі 300 000,00 доларів США, що еквівалентно у національній валюті 8 223 000,00 грн (згідно курсу валют НБУ станом на 05.07.2021р.).
На підтвердження укладення договору позики була власноруч складена відповідачем розписка від 10.01.2017р.
У встановлений договором строк - протягом року, тобто до 10.01.2018р., відповідач борг позивачу в сумі 300 000,00 доларів США, що еквівалентно у національній валюті 8 223 000,00 грн., не повернув.
17.10.2017р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики у простій письмовій формі. У рамках даного договору позивач передав у позику відповідачу грошові кошти в розмірі 470 000,00 доларів США, що еквівалентно у національній валюті 12 882 700,00 грн. (згідно курсу валют НБУ станом на 05.07.2021 р.).
На підтвердження укладення договору позики відповідачем була власноруч складена розписка від 17.10.2017р.
У встановлений договором строк - протягом року, тобто до 17.10.2018р.. відповідач борг позивачу в сумі 470 000,00 доларів США (еквівалент у національній валюті 12 882 700.00 грн.) не повернув.
Тобто, загальна сума боргу відповідача перед позивачем складає 870 000,00 доларів США, що еквівалентно у національній валюті 23 846 700,00 грн.
Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути суму боргу, але відповідач ігнорує звернення позивача, тому останній був змушений звернутись за захистом своїх порушених прав до суду з відповідною позовною заявою.
Ухвалою суду від 13.07.2021 р. було відкрите загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання та копії ухвали невідкладно направлені сторонам по справі. Ухвала суду відразу розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду була доступною для ознайомлення відповідачу.
В судове засідання позивач та його представник - адвокат Заякін Д.О. не з`явилися.
Представник позивача - адвокат Заякін Д.О надав суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином на своєчасно. У поштових повідомленнях від 26.09.2021 р. та 16.11.2021 р. листоношею проставлена відмітка про відсутність відповідача за місцем проживання. Відповідно до положень пункту 4 частини 7 статті 128 ЦПК України дата проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за місцем проживання є днем вручення судової повістки.
Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 07 квітня 2016 року позивач ОСОБА_1 (позикодавець) надав у борг відповідачу ОСОБА_2 (позичальникові) грошові кошти у сумі 100 000,00 доларів США, що були еквівалентні на дату підписання договору 2 550 000,00 грн. строком до 31 грудня 2016 р. або за домовленістю у більш ранішній строк. На підтвердження отримання коштів відповідачем була написана розписка, в якій останній взяв на себе зобов`язання повернути позивачу отримані кошти.
Крім того, 10.01.2017 р. відповідач ОСОБА_2 отримав у борг від позивача ОСОБА_2 у часткову участь в сумісному бізнесі (підприємстві ТОВ "Смарт фішинг МСК") ще кошти в сумі 300 000,00 доларів США на умовах 20% від чистого прибутку підприємства, яке зареєстроване за адресою: м. Москва, 1-й дорожній проїзд, 9, офіс 226, оптовий склад знаходиться за даною адресою, зазначивши, що в разі розірвання відносин вказану суму з процентами прибутку зобов`язується повернути протягом 1 року. На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_2 власноруч написав відповідну розписку.
Також, 17.10.2017 р. ОСОБА_2 власноруч написав розписку, згідно з якою отримав у часткову участь у сумісному бізнесі (підприємства ТОВ "Смарт-фішинг МСК") і підприємства ТОВ "Смарт-фішинг", від ОСОБА_1 кошти в еквіваленті 470 000,00 доларів США на умовах 20 % від чистого прибутку підприємства, зазначивши, що підприємства зареєстровані за адресою: Москва, 1-й дорожний проїзд, 9, офіс 226, оптовий склад знаходиться за тією ж адресою. У даній розписці вказав, що у разі розірвання відносин, дану суму з процентами від прибутку зобов`язується повернути протягом 1 року або частинами за домовленістю.
Отже, названими розписками відповідач підтвердив існування у нього невиконаного грошового зобов`язання, розмір боргу за договором позики, а також визначив строк повернення грошового зобов`язання, тому між сторонами склалися цивільні правовідносини з договору позики.
Відповідно до ч. 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.
На переконання суду, надані суду позивачем розписки підтверджують той факт, що між сторонами по справі був укладений договір позики, згідно якого відповідач отримав у позивача в борг кошти на загальну суму 870 000,00 доларів США (100 000,00 дол. США + 300000,00 дол. США + 470 000,00 дол. США), на підтвердження чого були складені розписки. Той факт, що саме позивач пред`явив суду розписки вказує, що саме ним було надано відповідачу позику.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Аналізуючи фактично укладений між сторонами договір позики у вигляді розписок від 07.04.2016 р., 10.01.2017 р. та 17.10.2017 р., обсяг та зміст прав і обов`язків сторін, які передбачені зазначеним договором, вбачається, що при оформлені розписки відповідач погодився з його умовами, факт передачі грошових коштів здійснено під час оформлення розписки.
Однак, всупереч взятим на себе зобов`язанням, відповідач умови договору позик не виконує, суму заборгованості не повертає.
Частиною 1 ст. 15 та ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
За змістом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 526 ЦК України закріплено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Тлумачення ст. ст. 1046, 1047 ЦК України свідчить про те, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник (позичальник) видає кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання ним від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Аналогічні правові висновки зроблені і викладені Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2789цс16.
Крім того, ч. 1 ст. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому основний Закон України заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав не встановлює.
За змістом ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 533 ЦК України законним платіжним засобом на всій території України є грошова одиниця України - гривня. Грошове зобов`язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України - гривні.
Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
За змістом ч. 2 ст. 524, ч. 2 ст. 533 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі позики, чинне законодавство теж не містить.
Тлумачення абз. 1 ч. 1 ст. 1046, абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством на позичальника покладається обов`язок повернути те, що він отримав на підставі договору позики.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц зроблено правовий висновок та зазначено, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язані грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
В позовній заяві позивач визначає еквівалент заборгованості у національній валюті відповідно до курсу валют, встановленого Національним банком України станом на 05.07.2021 р., розраховуючи, що 100 000,00 доларів США передані ним у борг відповідачу за борговою розпискою від 07.04.2016 р. станом на 05.07.21 становить 2 741 000,00 грн.; 300 000,00 дол. США, передані позивачем у борг відповідачу за розпискою від 10.01.2017 р., становлять 8 223 000,00 грн. (на 05.07.21); 470 000,00 доларів США еквівалентні 12 882 700,00 грн. станом на 05.07.21. Загалом, заборгованість у сумі 870 000,00 доларів США, які позивач просить стягнути з відповідача, становить еквівалент у національній валюті в розмірі 23 846 700,00 грн.
Частиною ч. 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Суд встановив, що всупереч вимогам закону та умовам укладених сторонами договорів позики від 07 квітня 2016 р., 10 січня та 17 жовтня 2017 року, відповідач ОСОБА_2 своїх зобов`язань за цими договорами належним чином не виконав, суми позики за вказаними договорами в загальному розмірі 870 000,00 доларів США, що еквівалентно 23 846 700,00 грн. (станом на 05.07.21 р.) позивачу ОСОБА_1 не повернув.
Враховуючи встановлені обставини справи та вищенаведені вимоги закону, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню та внаслідок порушення відповідачем грошового зобов`язання, останній має повернути позивачу позику в загальному розмірі 870 000,00 доларів США, що еквівалентно 23 846 700,00 грн. (станом на 05.07.21 р.).
Згідно з статтею 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір в сумі 11 350,00 грн., а тому він підлягає до стягнення з відповідача.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 274-275, 279 280, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договорами позики, оформленим розписками від 07.04.2016 р., 10.01.2017 р. і 17.10.2017 р. в загальній сумі 870 000,00 доларів США, що еквівалентно 23 846 700,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 11 350,00 грн.
Копію заочного рішення направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Сторони у справі:
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Суддя: Я.А. Чернявська