Ухвала

23 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 330/1574/18

провадження № 61-19840ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Карягін Павло Іванович, на постанову Запорізького апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Подліянової Г. С., Кримської О. М., Кочеткової І. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позовні вимоги мотивував посилаючись на те, що він є власником двох земельних ділянок: 1) площею 0,0302 га, яка розташована за адресою:

АДРЕСА_1 , цільове призначення для розміщення торговельно-готельного комплексу, кадастровий номер :01:002:0255;

2) площею 0,0922 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для розміщення торговельно-готельного комплексу, кадастровий номер :01:002:0246.

ОСОБА_2 є суміжним користувачем та власником земельної ділянки площею 0,0793 га, що розташована за адресою:

АДРЕСА_1 , цільове призначення для розміщення торговельно-готельного комплексу, кадастровий номер :01:002:0243.

У травні 2016 року ОСОБА_2 побудувала на належних позивачу земельних ділянках металевий паркан, що позбавляє його можливості вільно користуватися своєю власністю. 25 січня 2018 року він звернувся до відповідача з вимогою про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками шляхом знесення незаконно встановленого паркану. У лютому 2018 року, ОСОБА_2 повідомила його, що позивач чинить їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Згідно з висновком земельно-технічної експертизи від 04 червня 2018 року № 2384 частина земельної ділянки S-1 площею 45,73 кв. м (земельна ділянка, кадастровий номер :01:002:0246) знаходиться за металевим парканом довжиною 1,81 м та 19,01 м, та частина земельної ділянки S-2 площею 23,32 кв .м (земельна ділянка, кадастровий номер :01:002:0255) знаходиться за металевим парканом довжиною 3,11 м та 3,47 м.

Посилаючись на те, що у добровільному порядку відповідач відмовляється усунути перешкоди у користуванні земельними ділянками, позивач просив зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні належними йому земельними ділянками, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , кадастрові номери: :01:002:0246 та :01:002:0255, шляхом перенесення збудованого металевого паркану з частини земельної ділянки S-1 площею 45,73 кв. м (земельна ділянка кадастровий номер :01:002:0246), довжиною 1,81 м та 19,01 м, та з частини земельної ділянки S-2 площею 23,32 кв. м (земельна ділянка, кадастровий номер :01:002:0255), довжиною 3,11 м та 3,47 м.

Короткий зміст ухвалених судових рішень

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 12 лютого

2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 земельними ділянками розташованими за адресою:

АДРЕСА_1 , кадастрові номери: :01:002:0246 та :01:002:0255, шляхом перенесення металевого паркану з частини земельної ділянки S1 площею 45,73 кв. м, кадастровий номер :01:002:0246, довжиною 1,81 м та 19,01 м, та з частини земельної ділянки S2 площею 23,32 кв. м, кадастровий номер :01:002:0255, довжиною 3,11 м та 3,47 м.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявними у справі доказами, в тому числі висновком земельно - технічної експертизи від 04 червня 2018 року

№ 2384 року, встановлено порушення ОСОБА_2 прав ОСОБА_1 , як власника земельних ділянок, кадастрові номери: :01:002:0255, :01:002:0246.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, скасовано рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 12 лютого 2020 року та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скасовуючи рішення місцевого суду, апеляційний суд виходив з того, що згідно з висновком судового експерта Редькина Ю. М від 14 червня 2921 року № 2021-21, відповідач ОСОБА_2 фактично користується меншою площею земельної ділянки ніж та, яка належить їй на праві власності відповідно до державного акту на право власності на землю від 30 серпня 2013 року серія ЯГ № 702486, а позивач ОСОБА_1 , навпаки, фактично користується більшою площею земельної ділянки, ніж та, яка належить йому на праві власності відповідно до державного акта на право власності на землю від 05 листопада 2007 року серія ЯЕ № 269658, від 05 листопада 2007 року серія ЯЕ № 269657. Частини земельної ділянки, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , перебувають у фактичному користуванні ОСОБА_1 площею 41,24 кв. м та площею 49,58 кв. м та власника земельної ділянки, кадастровий номер № :016002:0130. Частини земельної ділянки, які належать на праві власності ОСОБА_1 перебувають у фактичному користуванні ОСОБА_2 площею 72,54 кв. м. У деяких місцях межі земельних ділянок згідно кадастрових номерів проходять по контурам будівель та споруд тобто фактично їх перетинають, а тому у даному випадку встановлення парканів для розмежування територій вказаних земельних ділянок можливе лише за умови врахування фактичного розташування будівель та споруд.

З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов висновку про неможливість дотримання справедливого балансу при вирішенні позову ОСОБА_1 у заявлений ним спосіб без істотного порушення права власності на земельну ділянку ОСОБА_2 .

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У грудні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Карягін П. І., на постанову Запорізького апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року, у якій заявник просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом спору в даній справі є вимоги про усунення перешкод у користування земельними ділянками шляхом знесення металевого паркану.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (567 500,00 грн) та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Карягін Павло Іванович, на постанову Запорізького апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик А. С. Олійник В. В. Яремко