Номер провадження: 22-ц/813/4707/21
Номер справи місцевого суду: 509/780/19
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Публічного акціонерного товариства "Оксі Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтех Інвестування" про визнання договору про відступлення прав вимоги та договору факторингу недійсними

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Публічного акціонерного товариства "Оксі Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтех Інвестування", у якому, з урахуванням зміни (доповнення) предмету позову (том І: а.с. 1-2, 132-133) просила суд визнати Договір про відступлення прав вимоги від 30.10.2018р. між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ПАТ "Оксі Банк" та договір факторингу №20181030/1 від 30.10.2018 р. укладений між ПАТ "Оксі Банк" та ТОВ "ФК "Фінтех Інвестування" недійсними.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», публічного акціонерного товариства "Оксі Банк", товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтех Інвестування" про визнання договору про відступлення прав вимоги та договору факторингу недійсними відмовлено.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі та вирішити питання про розподіл судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу, АТ «Оксі Банк», посилаючись на її необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішенняОвідіопольського районного суду Одеської області від 11 грудня 2019 року залишити без змін (том ІІ: а.с. 39-40).

Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо її змісту і вимог до апеляційного суду не направили.

В судове засідання, призначене на 16.12.2021 року, з`явилися: представник апелянта ОСОБА_1 ОСОБА_2 та представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» - Звєзділіні Полішко А.Д.

Представники ПАТ "Оксі Банк" та ТОВ "Фінансова компанія "Фінтех Інвестування" до суду апеляційної інстанції не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 14.02.2007 ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» уклав з ОСОБА_1 кредитний договір №014/0027/82/70295, 19.02.2007 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» уклав з ОСОБА_1 іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Рєкою Л.А. та зареєстрований в реєстрі за №577, за яким з метою забезпечення належного виконання грошових зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 передала в іпотеку житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

16.08.2007 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» уклав з ОСОБА_1 кредитний договір №014/0030/82/80106, 16.08.2007 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» уклав з ОСОБА_1 іпотечний договір (другої черги) посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Рєкою Л.А. та зареєстрований в реєстрі за №2862, за яким з метою забезпечення належного виконання грошових зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 передала в іпотеку земельну ділянку, площею 0,100 га у межах згідно з планом, кадастровий номер :01:003:0311, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом також встановлено, що 30.10.2018 року між ПАТ "Райффайзен банк Аваль" та ПАТ "Оксі Банк" було укладено договір про відступлення прав вимоги від 30.10.2018 року за вищевказаними кредитними договорами. 30.10.2018 року між ПАТ "ОКСІ БАНК" та ТОВ "Фінансова компанія "ФІНТЕХ ІНВЕСТУВАННЯ" було укладено договір факторингу №20181030/1, відповідно до якого відступлено право вимоги за кредитними договорами №014/0030/82/80106 від 16.08.2007 р. та № 014/0027/82/70295 від 14.02.2007 р.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що хоча зі змісту кредитних договорів вбачається, що кредитні кошти були призначені для використання ОСОБА_1 на споживчі цілі та загальна площа іпотечного будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 становила лише 210,3 кв.м. та не перевищувала 250 кв.м., водночас, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів від 01.04.2019 вбачається, що на день укладення оспорюваних договорів, ОСОБА_1 була власником 1/3 частки в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а відтак, іпотечний житловий будинок був не єдиним місцем проживання позивача, у зв`язку із чим, суд вважав, що підстави для визнання недійсними договору про відступлення прав вимоги від 30.10.2018 р. між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ПАТ "Оксі Банк" та договору факторингу №20181030/1 від 30.10.2018 р. укладений між ПАТ "Оксі Банк" та ТОВ "ФК "Фінтех Інвестування" недійсними, відсутні.

Однак, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до пп.1 п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та (або) предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

-таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника (майнового поручителя) або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

-загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Згідно з пп.3 п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Апеляційним розглядом справи встановлено, що звертаючись до суду із вищевказаним позовом, позивачка ОСОБА_1 просила суд визнати договір про відступлення прав вимоги від 30.10.2018 р. між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ПАТ "Оксі Банк" та договір факторингу №20181030/1 від 30.10.2018 р. укладений між ПАТ "Оксі Банк" та ТОВ "ФК "Фінтех Інвестування" недійсними.

При цьому, в обґрунтування позову, позивачка зазначала, що як Кредитний договір №014/0027/82/70295 від 14.02.2007року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , так і Кредитний договір №014/0030/82/80106 від 16.08.2007 року є споживчими кредитами, наданими в іноземній валюті.

Обидва вищевказані договори забезпечуються нерухомим майном, що підтверджується укладеними до зазначених кредитних договорів іпотечними договорами. Зокрема, нерухоме майно, яке, в даному випадку, виступає як забезпечення зобов`язань за зазначеними споживчими кредитами є належним позивачці на праві власності:

-житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 загальною площею 210,3 кв.м. на земельній ділянці площею 1000 кв.м.;

-земельна ділянка, площа 0,100 га, кадастровий № 51237555.0:01:003:0311, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Таким чином, судом встановлено, що забезпеченням зобов`язань за двома кредитними договорами та предметом іпотеки за двома відповідними іпотечними договорами сторони визначили єдиний об`єкт нерухомого майна, який складається із житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами та відповідної земельної ділянки, на якій він розташований.

При цьому, судом вірно встановлено, що загальна площа іпотечного будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 становить 210,3 кв.м. та не перевищує 250 кв.м.

Позивачка ОСОБА_1 також зазначала, що дане нерухоме житлове майно використовується нею як місце постійного її проживання та вказана адреса зазначена в її паспорті як місце реєстрації (том 1: а.с.47).

Натомість, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , районний суд дійшов висновку що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів від 01.04.2019 вбачається, що на день укладення оспорюваних договорів, ОСОБА_1 була власником 1/3 частки в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а відтак, іпотечний житловий будинок був не єдиним місцем проживання позивача, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Разом з тим, у доводах апеляційної скарги, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилається на те, що вищевказані висновки суду не відповідають дійсності, а інформаційна довідка є хибною, оскільки відображує застарілі данні, які містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який перестав працювати ще в 2012 році. У той час, в матеріалах справи наявний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23.09.2019 року, який підтверджує факт вибуття 1/3 частки квартири з власності ОСОБА_1 ще 21.06.2017 року (том І: а.с. 213-214), тобто більш ніж за рік до укладення спірних правочинів.

Апеляційній суд погоджується із такими доводами апелянта, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи.

В матеріалах справи відсутні докази того, що у позивачки наявне інше житло придатне для постійного проживання, окрім житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та є предметом іпотеки.

З огляду на вищевикладене та враховуючи підпункти 1,3 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», колегія суддів зазначає, що кредитні договори підпадають під дію цього закону, а тому ВАТ «Райффайзен Банк» Аваль, як кредитна установа, не мало права укладати Договір про відступлення прав вимоги з ПАТ «Оксі Банк», оскільки це прямо суперечить законодавству України.

Частиною 3 ст. 512 Цивільного кодексу України встановлено, що Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу підстави недійсності правочину.

Статтею 203 цього Кодексу передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

В статті 216 Цивільного кодексу України зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Стаття 638 зазначеного Кодексу встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В Договорі про відступлення прав вимоги положення щодо того, які конкретно права одна особа відступає іншій є істотними і становлять предмет договору.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд дійшов до висновку, що Договір про відступлення прав вимоги від 30.10.2018 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ПАТ "Оксі Банк" та договір факторингу №20181030/1 від 30.10.2018 року укладений між ПАТ "Оксі Банк" та ТОВ "Фінансова компанія "Фінтех Інвестування" слід визнати недійсними, оскільки укладені з порушенням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та заслуговують на увагу суду.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч.2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі, тому з відповідачів в рівних частках на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1152гривні,60 коп.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 грудня 2019 року скасувати.

Прийняти постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Публічного акціонерного товариства "Оксі Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтех Інвестування" про визнання договору про відступлення прав вимоги та договору факторингу недійсними задовольнити.

Визнати Договір про відступлення прав вимоги від 30 жовтня 2018 року між Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" та Публічним акціонерним товариством "Оксі Банк" та договір факторингу №20181030/1 від 30 жовтня 2018 року укладений між Публічним акціонерним товариством "Оксі Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтех Інвестування" - недійсними.

Стягнути в рівних частках з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Публічного акціонерного товариства "Оксі Банк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтех Інвестування" на рахунок ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 1152 (одну тисячу сто п`ятдесят дві) гривні 60 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24.12.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк