Ухвала

9 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 214/324/19

провадження № 61-18997ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Промислове Транс Агентство» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року та додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 1 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Промислове Транс Агентство» про стягнення компенсації за невикористані відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Українське Промислове Транс Агентство» про стягнення компенсації за невикористані додаткові соціальні відпустки як одинокій матері у розмірі 28 998 грн, компенсації за невикористані додаткові соціальні відпустки за шкідливий характер праці у розмірі 11 599 грн, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 307 272,46 грн.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 18 травня 2021 року Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2021 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнено з ТОВ «Українське Промислове Транс Агентство» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані додаткові соціальні відпустки як одинокій матері за період з 1 вересня 2009 року до 30 листопада 2018 року у розмірі 28 998 грн.

У іншій частині позову відмовлено.

Стягнено з ТОВ «Українське Промислове Транс Агентство» на користь держави судовий збір у розмірі 1 921 грн.

Додатковою постановою Дніпровського апеляційного суду від 1 листопада 2021 року заяву ТОВ «Українське Промислове Транс Агентство» про розподіл судових витрат задоволено частково, компенсовано ТОВ «Українське Промислове Транс Агентство» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.

19 листопада 2021 року подана до Верховного Суду касаційна скарга ТОВ «Українське Промислове Транс Агентство», в якій заявник просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року і залишити в силі рішення Згурівського районного суду Київської області від 18 травня 2021 року; скасувати додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 1 листопада 2021 року і ухвалити нове судове рішення, яким заяву про розподіл судових витрат задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня 2021 року становить 2 270 грн.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що ціна позову ОСОБА_1 складає 347 869,46 грн і не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270*250=567 500 грн).

У касаційній скарзі заявник посилається на незаконність постанови та додаткової постанови суду апеляційної інстанції. Проте при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга не містить обґрунтувань випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України,за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Зазначене відповідає і Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 5 квітня 2018 року).

Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, ухвалені у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,і наявність випадків, передбачених

пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовано, а судом не встановлено, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Зазначення у постанові Дніпровського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободу частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Промислове Транс Агентство» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року та додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду

від 1 листопада 2021 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. М. Ігнатенко

В. А. Стрільчук