Номер провадження: 22-ц/813/5967/21
Номер справи місцевого суду: 947/7951/20
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про стягнення моральної шкоди, на рішення Київського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Куриленко О.М. 30 листопада 2020 року у м. Одеса, -

встановила:

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про стягнення моральної шкоди (т. 1 а.с. 1-39).

В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилалася на те, що 16 лютого2010 року у відношенні неї було порушено кримінальну справу № 25 за ч.2 ст. 368 КК України. В подальшому, постановою слідчого позивача було притягнуто в рамках вказаної кримінальної справи у якості обвинуваченої за ч. 2 ст. 368 КК України. В ході досудового розслідування 30 березня 2010 року у неї було відібрано підписку про невиїзд з місця проживання. Постановою слідчого від 09 квітня 2010 року позивача було відсторонено від посади асистента кафедри «Іноземної мови» Одеського національного морського університету. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02 жовтня 2014 року кримінальну справу за обвинуваченням позивача було повернуто прокурору Суворовського району м. Одеси для проведення додаткового розслідування. Постановою слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області від 15 листопада 2019 року вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю складу злочину.

Позивач вважала, що внаслідок незаконного обрання запобіжного заходу і відсторонення від посади, а згодом і втрати роботи, їй завдано суттєвої моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, приниженні честі, гідності, престижу і ділової репутації, вимушених змінах у життєвих і виробничих стосунках, порушенні нормальних соціальних зв`язків та стосунків з оточуючими людьми, підриві авторитету держави та правоохоронних органів для позивача, а також інших негативних наслідках.

Поряд з цим, позивач зазначила, що в ході досудового розслідування також було суттєво порушено її права, чим спричинено моральну шкоду.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі (т. 4 а.с. 239-248).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, стягнути судові витрати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 5 а.с. 1-12).

Апеляційна скарга мотивована тим, що порушення прав ОСОБА_1 та незаконність дій працівників відповідачів повністю обґрунтовано та доведено правовими нормами, зазначеними у позові по кожному факту, а також долученими до позову письмовими доказами, які суд фактично проігнорував та не дав їм жодної оцінки.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.02.2010р. старшим слідчим прокуратури Суворовського району м. Одеси винесено постанови про порушення кримінальних справ № 25, № 25/1, № 25/2, № 25/3 відносно ОСОБА_3 .

19.02.2010 р. кримінальні справи № 25, № 25/1, № 25/2, № 25/3 об`єднано в одне провадження, якому присвоєно №25.

05.02.2010 р. отримано заяву від ОСОБА_4 про вчинення ОСОБА_3 вчинення кримінального правопорушення.

05.02.2010 р. отримано пояснення від ОСОБА_4 , яка пояснила, що 05.02.2010р. ОСОБА_3 , знаходячись на посаді викладача англійської мови, вимагала і отримала від ОСОБА_4 неправомірну вигоду в розмірі 40 доларів США за здачу модуля з англійської мови.

05.02.2010 р. проведено особистий огляд та огляд речей ОСОБА_3

05.02.2010 р. від ОСОБА_3 отримано явку з повинною.

05.02.2010 р. отримано пояснення від ОСОБА_3 , яка пояснила, що 05.02.2010 р., приблизно о 12:00 годині, перебуваючи на робочому місці, повідомила ОСОБА_4 що за оцінку «8» по англійській мові необхідно заплатити 40 доларів США, на що ОСОБА_4 погодилась та передала їй 40 доларів США.

05.02.2010 р. отримано заяву від ОСОБА_5 про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення.

05.02.2010 р. отримано пояснення від ОСОБА_5 , який пояснив, що 30.12.2009р. ОСОБА_3 , знаходячись на посаді викладача англійської мови, вимагала і отримала від ОСОБА_5 неправомірну вигоду в розмірі 200 гривень за здачу модуля з англійської мови.

05.02.2010 р. від ОСОБА_3 отримано явку з повинною.

05.02.2010 р. отримано пояснення від ОСОБА_3 , яка пояснила, що 30.12.2009 р., приблизно о 12:00 годині, перебуваючи на робочому місці в аудиторії, повідомила ОСОБА_5 що за оцінку «6» по англійській мові необхідно заплатити 200 гривень, на що ОСОБА_5 погодився та передав їй 200 гривень.

05.02.2010 р. отримано заяву від ОСОБА_6 про вчинення ОСОБА_3 вчинення кримінального правопорушення.

05.02.2010 р. отримано пояснення від ОСОБА_6 , який пояснив, що 30.12.2009р. ОСОБА_3 , знаходячись на посаді викладача англійської мови, вимагала і отримала від нього неправомірну вигоду в розмірі 20-30 доларів США за здачу модуля з англійської мови.

05.02.2010 р. від ОСОБА_3 отримано явку з повинною.

05.02.2010 р. отримано пояснення від ОСОБА_3 , яка пояснила, що 30.12.2009 р., приблизно о 13:00 годині, перебуваючи на робочому місці в аудиторії, повідомила ОСОБА_7 , що за оцінку «6» по англійській мові необхідно заплатити 150 гривень, на що ОСОБА_6 погодився та передав їй ше 150 гривень.

05.02.2010 р. ОСОБА_3 добровільно видані грошові кошти, про що складенні відповідні протоколи.

05.02.2010 р. отримано заяву від ОСОБА_8 про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення.

11.02.2010 р. отримано пояснення від ОСОБА_8 , яка пояснила, що 30.12.2009 р. ОСОБА_3 , знаходячись на посаді викладача англійської мови, вимагала і отримала від неї неправомірну вигоду в розмірі 40 доларів США за здачу модуля з англійської мови.

11.02.2010 р. отримано пояснення від ОСОБА_9 , яка пояснила, що 30.12.2009 р. ОСОБА_3 , знаходячись на посаді викладача англійської мови, вимагала і отримала від її подруги ОСОБА_10 неправомірну вигоду в розмірі 30 доларів США за здачу модуля з англійської мови.

22.02.2010 р. допитано в якості свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що перебуває на посаді завідуючої кафедри іноземних мов. ОСОБА_12 характеризує з позитивної сторони та по її переконанню, ОСОБА_3 не моггла вимагати та отримувати від студентів вузу.

16.03.2010 р. старшим слідчим прокуратури Суворовського району м. Одеси винесено постанову про притягнення ОСОБА_3 в якості обвинуваченої за вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 . 369 КК України.

16.03.2010 р. старшим слідчим прокуратури Суворовського району м. Одеси винесено постанову про зупинення досудового слідства.

30.03.2010 р. старшим слідчим прокуратури Суворовського району м. Одеси Змашевським С.А. винесено постанову про відновлення досудового слідства.

30.03.2010 р. старшим слідчим прокуратури Суворовського району м. Одеси пред`явлено обвинувачення ОСОБА_3

30.03.2010 р. допитано в якості підозрюваної ОСОБА_3 , яка пояснила, що суть пред`явленого обвинувачення їй роз`яснена та зрозуміла, на підставі ст. 63 Конституції України від дачі показань відмовилась.

30.03.2010 р. старшим слідчим прокуратури Суворовського району м. Одеси винесено постанову про обрання запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд.

23.04.2010 р. старшим слідчим прокуратури Суворовського району м. Одеси винесено постанову про перекваліфікацію складу злочину з ч. 2 г. 368 на ч. 1 ст. 368 КК України.

09.04.2010 р. старшим слідчим прокуратури Суворовського району м. Одеси винесено постанову про відсторонення обвинуваченого від посади.

26.04.2010 р. слідчим прокуратури Суворовського району м. Одеси винесено постанову про скасування постанови про відсторонення обвинуваченого від посади.

26.04.2010 р. слідчим прокуратури Суворовського району м. Одеси винесено постанову про притягнення ОСОБА_3 в якості обвинуваченої за ч. 1 ст. 368 КК України

26.04.2010 р. старшим слідчим прокуратури Суворовського району м. Одеси пред`явлено обвинувачення ОСОБА_3

26.04.2010 р. допитано в якості підозрюваної ОСОБА_3 , яка пояснила, що суть пред`явленого обвинувачення їй роз`яснена та зрозуміла, на підставі ст. 63 Конституції України від дачі показань відмовилась.

30.04.2010 р. старшим слідчим прокуратури Суворовського району м. Одеси до Приморського районного суду м. Одеси направлено постанову про направлення кримінальної справи до суду для вирішення питання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 7 КПК України.

11.06.2010 р. постановою Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 368 КК України.

31.08.2010 р. Колегія суддів судової палати апеляційного суду м. Одеси скасувала постанову Приморського районного суду м. Одеси про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 368 КК України.

24.11.2010 р. постановою Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 вдруге звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 368 КК України.

30.08.2011 р. колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасувала постанову Приморського районного суду м. Одеси про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 368 КК України.

17.10.2011 р. постановою Приморського районного суду м. Одеси кримінальну справу повернуто прокурору для організації досудового слідства.

15.11.2011 р. додатково допитано в якості потерпілої ОСОБА_8 , яка підтвердила раніше надані показання та написання заяви до органів міліції було добровільним.

15.11.2011 р. додатково допитано в якості потерпілого ОСОБА_5 , який підтвердив раніше надані показання.

15.11.2011 р. додатково допитано в якості потерпілого ОСОБА_6 , який підтвердив раніше надані показання.

Також повідомив, що цивільний позов заявляти не буде, так як матеріальних претензій до ОСОБА_3 не має.

17.11.2011 р. додатково допитано в якості потерпілої ОСОБА_4 , яка підтвердила надані раніше показання, більш детально описала ситуацію. Також звідомила, що написання заяви та надання показань було добровільним.

18.11.2011 р. проведено одночасний допит між ОСОБА_3 та ОСОБА_5

18.11.2011 р. проведено одночасний допит між ОСОБА_3 та ОСОБА_6

18.11.2011 р. проведено одночасний допит між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

18.11.2011 р. в ході виїмки у ОСОБА_3 вилучено мобільний телефон «Нокіа» 2700С.

21.11.2011 р. проведено одночасний допит між ОСОБА_3 та ОСОБА_8

22.11.2011 р. заступником прокурора Суворовського району м. Одеси винесено постанову про скасування постанови про перекваліфікацію складу злочину.

22.11.2011 р. старшим слідчим прокуратури Суворовського району м. Одеси винесено постанову про притягнення ОСОБА_3 в якості обвинуваченої.

22.11.2011 р. допитано обвинувачену ОСОБА_3

23.11.2011 р. допитано в якості свідка старшого слідчого прокуратури м. Одеси ОСОБА_13 , який пояснив, що потерпілі давали показання добровільно, без фізичного чи психологічного впливу.

23.11.2011 р. допитано в якості свідка ОСОБА_9 , яка підтримала раніше надані нею показання.

20.03.2014 р. Приморським районним судом м. Одеси ОСОБА_3 визнано винною за ч. 2 ст. 368 КК України, призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.

02.10.2014 р. колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Одеської області скасувала вирок Приморського районного суду м. Одеси, матеріали повернуто прокурору для досудового слідства.

27.11.2014 р. відомості про кримінальне правопорушення було внесено до ЄРДР.

29.12.2014 р. кримінальне провадження було закрито у зв`язку з малозначністю скоєного кримінального правопорушення.

13.02.2015 р. Суворовським районним судом м. Одеси, на підставі скарги ОСОБА_3 , постанову слідчого про закриття провадження було скасовано.

16.03.2015 р. кримінальне провадження було закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення.

10.09.2019 р. Суворовським районним судом м. Одеси, на підставі скарги ОСОБА_3 , постанову слідчого про закриття провадження було скасовано.

15.11.2019 р. кримінальне провадження було закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) складу кримінального правопорушення. До теперішнього часу рішення про закриття кримінального провадження не скасовано.

19.05.2020 р. Одеською місцевою прокуратурою № 4 було скасовано постанову про закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення від 15.11.2019 р. з вказівкою на те, що рішення слідчого про закриття прийнято передчасно, без проведення усіх необхідних та можливих слідчих дій та без виконання вказівок суду, зазначених в ухвалі апеляційного суду Одеської області від 02 жовтня 2014 року.

24.09.2020 р. кримінальне провадження було закрито у зв`язку із встановленням відсутності в діянні ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) складу кримінального правопорушення.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_14 пояснила про те, що з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності буде звертатись в окремому провадженні. В межах цієї справи вирішується питання про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з неправомірними діями працівників правоохоронних органів при проведенні слідчих дій, які нею визначені в позові.

Згідно ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди, завданої внаслідок діяльності зазначених органів, діють правила частини шостої цієї статті.

Згідно вимог ч.6 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (ст.ст.1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до вимог ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.1 і ч.2ст.23 ЦК України).

Відповідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.2005 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.2005 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, причинний зв`язок між протиправністю поведінки заподіювача шкоди і заподіяною шкодою.

Згідно ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що позивачем жодними доказами не доведено причинно-наслідковий зв`язок між діями досудового розслідування та моральними стражданнями, які нібито були їй спричинені, а також і взагалі існування зазначених страждань, їх ступеню, вартості тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано докази оскарження Носовою ( ОСОБА_3 ) дій працівників Хаджибеївського ВМ Суворовського районного відділу Одеського міського Управління ГУМВС України в Одеській області, які полягають у вчиненні психологічного тиску зі сторони працівників міліції, після чого працівники міліції змусили написати явки з повинною про вимагання хабаря зі студентів Одеського національного морського університету.

Разом з тим, як вірно зазначено судом, постановою слідчого прокуратури Суворовського району м. Одеси від 31.03.2010 року у порушенні кримінальної справи по відношенню працівників Хаджибеївського ВМ Суворовського районного відділу Одеського міського Управління ГУМВС України в Одеській області було відмовлено за відсутністю в діях составу правопорушення.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що Головне управління Національної поліції в Одеській області було створено 07.11.2015 року, тоді як всі слідчі дії у кримінальному провадженні проводились у період з 2010 року по 16.03.2015 року. Тобто, органом поліції не могло бути завдано шкоду позивачу, тому що в той момент, коли позивач зазначала, що її права було порушено, Головне управління Національної поліції в Одеській області не існувало.

Щодо розміру відшкодування моральної шкоди, то судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що позивачем не доведені характер та обсяг страждань: фізичних, душевних, психічних тощо, яких вона зазнала; характеру немайнових втрат: їх тривалість, можливість їх відновлення; ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що порушення її прав та незаконність дій працівників відповідачів повністю обґрунтовано та доведено правовими нормами, зазначеними у позові по кожному факту, а також долученими до позову письмовими доказами, які суд фактично проігнорував та не дав їм жодної оцінки.

Колегія суддів зауважує, що апелянтом не доведено належними та допустимими доказами здійснення психічного та фізичного тиску на неї з боку працівників поліції чи прокуратури, незаконність їх дій, що виразились у незаконному затриманні, незаконному обшуку, негласному спостереженні, позбавленні майна тощо, протиправність поведінки, забороненої законом.

Надані апелянтом копії матеріалів кримінального провадження не є доказами спричинення позивачу моральної шкоди, а є лише відображенням фактичних обставин справи та розгляду кримінальної справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно ч.4 ст.1176 ЦК України фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що 05 лютого 2010 року працівниками міліції отримано три явки з повинною від ОСОБА_3 , яка власноруч зазначила, що 05 лютого 2010 р., перебуваючи на робочому місці, отримала від студентів різні суми грошових коштів.

Самообмова, яка стала наслідком застосування до громадянина насильства, погроз чи інших незаконних заходів, не перешкоджає відшкодуванню шкоди, однак при цьому факт насильства, погроз та інших незаконних заходів має бути встановлений.

У даному випадку, факти застосування до ОСОБА_3 насильства, погроз чи інших незаконних заходів судом апеляційної інстанції не встановлений.

Питання про стягнення матеріальної та моральної шкоди у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності в межах закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». в межах цієї справи не розглядається.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2020 ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 21 грудня 2021 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

А.П. Заїкін