Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1329/21
Провадження 2-з/711/24/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.,

при секретарі Бузун Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, третя особа приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Корчемна Марина Володимирівна,-

встановив:

01.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовною заявою до ОСОБА_2 в якому просить визнати недійсним договір дарування номер 1773 від 13.08.2020 року квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Корчемною М.В..

Разом з позовною заявою, позивачем подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , що зареєстрована на праві приватної власності на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору дарування серії та номер: 1773, виданого 13.08.2020 та заборонити до набрання чинності рішення ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам в будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо квартири АДРЕСА_2 .

Заяву обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх законних прав та інтересів, а саме з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним.

Наразі йому стало відомо, що ОСОБА_2 , що є власником спірної квартири АДРЕСА_1 , має намір розпорядитися нею на власний розсуд (продати, подарувати), що на його думку, суттєво ускладнить і навіть неуможливить виконання рішення суду, тому він звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на вказану квартиру.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України суд розглянув заяву про забезпечення позову без виклику осіб.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачені статтею 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи у провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним.

Як вбачається з позовної заяви, позивач ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним договір дарування номер 1773 від 13.08.2020 року квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Корчемною М.В..

При цьому позивач посилається на те, що оспорюваним договором порушуються його права, оскільки він вважав, що укладає саме договір довічного утримання, а дії відповідача ОСОБА_2 (обдарованого) спрямовані на подальше виселення позивача із спірної квартири.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 18 лютого 2021 року, спірна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору дарування, серія та номер: 1773, від 13 серпня 2020 року.

Враховуючи вищевказані обставини, між сторонами дійсно виник спір щодо права власності на нерухоме майно, що на думку суду, дає підстави для висновку про наявність можливості розпорядитися спірним майном і під час судового розгляду справи, та достатньо обґрунтованого припущення, що майно, яке на думку позивача, на момент звернення з позовом може зникнути.

А також, порівнявши негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову (накладення арешту на нерухоме майно) із тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів (майно може бути відчужене), з урахуванням законного інтересу, за захистом якого позивач ОСОБА_1 звернувся до суду, та майнових наслідків забезпечення позову, вважає, що вказані заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, 1997-II).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

При цьому суд звертає увагу на те, що позивачем не зазначено, які саме дії відносно вказаної квартири, слід заборонити вчиняти будь-яким особам.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що на даний час наявні підстави вважати, що існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову, а тому заяву про забезпечення позову слід задовольнити частково.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 149-154, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , що зареєстрована на праві приватної власності на ім`я ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі договору дарування серії та номер: 1773, виданого 13.08.2020.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Копію ухвали направити до Придніпровського відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду скарги апеляційним судом.

Головуючий: Р. В. Демчик