Справа № 495/7862/21
№ провадження 2/495/2715/2021
З А О Ч Н Е р і ш е н н я
24 грудня 2021 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд у складі:
головуючого одноособово судді Прийомової О.Ю.
за участю секретаря Іванченко А.С.,
справа №495/7862/21,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_1 , 21.09.2021 року звернулася до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, просить суд: визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1 .
Стислий виклад позиції позивача
Так, вимоги позивача мотивовані тим, що їй на підставі рішення адміністрації ЖЕО 1991 року було надано квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
За клопотанням ЖЕО рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 08.06.2021 року № 232 дана квартира виключена зі списку службових для подальшої приватизації за позивачем.
Позивач вказує, що в кв. АДРЕСА_1 зареєстрований її колишній чоловік ОСОБА_2 , який не проживає в житловому приміщенні понад 20 років без поважних причин, про що складені акти про не проживання від 05.05.2021 року та від 02.09.2021 року.
За твердженням позивача, відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей у квартирі не має. Зазначає, що перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу вона не чинила.
З урахуванням наведеного, вона і звернулась до суду з позовом за захистом своїх прав.
Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду.
29 жовтня 2021 року Ухвалою суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до її підготовчого розгляду на 26 листопада 2021 року о 10.50 годині.
26 листопада 2021 року Ухвалою суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті.
Позивач в судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи у її відсутності, з проханням позовні вимоги задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи у повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома .
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ухвали Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 грудня 2021 року, суд перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 - 281 ЦПК України.
Фактичні обставини, встановлені судом
Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що дійсно рішенням виконавчого комітету № 949 від 18.07.1991 року «Про затвердження рішення адміністрації ЖЕО про надання службової квартири АДРЕСА_1 двірнику наглядачу ЖЄУ-2 тов. ОСОБА_3 », затверджено рішення адміністрації ЖЕО про надання вищевказаної службової квартири, яка містить одну кімнату, житловою площею 12.0 кв.м., двірнику ЖЕД-2 ОСОБА_4 , складом сім`ї 2 особи /вона та донька/.
Надалі, за рішенням виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради № 232 від 08.06.2021 року, вирішено виключити однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 12,0 кв.м., з числа службових.
З матеріалів справи вбачається, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у справі № 495/5291/14-ц від 03.09.2014 року.
Позивач вказує, що відповідач не проживає у її квартирі вже більше 20 років, комунальні послуги не сплачує, його особистих речей у квартирі немає.
Згідно актів про не проживання особи за місцем реєстрації від 05.05.2012 року та від 02.09.2021 року підтверджено, що за адресою: АДРЕСА_2 , починаючи з весни 2000 року, фактично не проживає та не з`являється за вищевказаною адресою гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Нормативне обґрунтування
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 Цивільного кодексу України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Ч. 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
У відповідності до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника житлової квартири які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів його сім`ї права користування займаним приміщенням.
Тобто проживання членів сім`ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.
У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім`ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України.
Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У ч.2 ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.
Положеннями ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації.
Висновки суду та мотиви прийнятого рішення
Враховуючи вищевикладене, а саме наявність у позивача на підставі рішення виконкому № 949 від 18.07.1991 року квартири АДРЕСА_1 , ту обставину, що відповідач не проживає у вказаному будинку вже більше 20 років, що станом на день винесення рішення перевищує встановлені чинним законодавством строки відсутності проживання членів сім`ї власника, враховуючи також, що реєстрація відповідача у спірному житловому приміщенні порушує право власності позивача, суд приходить до висновку про те, що є усі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Розподіл судових витрат
Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За умовами ст.. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Виходячи із доведеності та обґрунтованості позовних вимог, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання до суду відповідного позову у розмірі 908 грн..
На підставі викладеного та керуючись ст. 150 ЖК України, ст. ст. 319, 391, 405, 406 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 280, 281, 354 ЦПК України , суд, -
УХВАЛ И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН: НОМЕР_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ,

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації : квартира АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 24 грудня 2021 року.

С У Д Д Я :