Справа № 461/2248/17 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/811/2859/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Крайник Н.П., Ванівського О.М.,

без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 01 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційни банк «Глобус» про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ПАТ КБ «Глобус», в якому просить стягнути з відповідача 10000,00 грн. неповернутих власних коштів; пеню в сумі 5100,00 грн. (10000,00 грн. x 3% x 17 днів); витрати на забирання грошей в сумі 320 грн. х 3 + 113,16 грн. + 120,16 грн., на загальну суму 16293,32 грн. В обґрунтування позову вказує на те, що 03.03.2017 року вона через повіреного ОСОБА_2 , на підставі нотаріального доручення заключила договір депозиту класичний №144688 з ПАТ КБ «Глобус», через відділення №9 в м.Львів на вул.Чайковського, 16. Договір оформлявся значний час, переоформлявся. Договір 03.03.2017 року повністю не був оформлений і за пропозицією менеджера банку ОСОБА_2 було запропоновано отримати платіжну карту 07.03.2017 року, оскільки він повідомив, що буде поповнювати даний вклад та оформляти ще новий вклад. Первинна сума розміщення в банку становить 10000,00 грн. Крім того, банком була видана безкоштовна миттєва платіжна карта на ОСОБА_1 . Проаналізувавши договір, вивчивши відзиви клієнтів банку в інтернеті, відвідавши відділення повіреним ОСОБА_2 07.03.2017 року розірвано (розірвала) договір №144688 від 03.03.2017 року. Проте, кошти не були повернуті ОСОБА_2 від 07.03.2017 року на підставі необхідності розгляду звернення протягом 10 днів - про що повідомив керівник відділення банку, посилаючись на Закон України «Про звернення громадян». Письмові заяви, подані на адресу відділення, засвідчують вищевказане. Крім того, основною причиною розірвання депозиту стала вимога банку про оплату платіжної карти для ОСОБА_2 , про що не було повідомлено працівником банку 03.03.2017 року. Відповідно до телефонного повідомлення керівника відділення банку ОСОБА_2 прибув 17.03.2017 року для отримання коштів, проте, касир відмовилась видати кошти, оскільки в ОСОБА_2 відсутня пластикова картка. ОСОБА_2 повторно подав заяву про повернення коштів. Просить позов задоволити.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 01 липня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» про стягнення коштів відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним. Зазначає, що відповідач не виконав вимоги позивача при розірванні договору, не повернув коштів, порушив процедуру повернення коштів згідно ч.3 ст.9. Зазначає, що зігдно Закону України «Про захист прав споживачів», сплачені гроші за товар повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору в інший день строком за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Стверджує, що банк під час неодноразових звернень не повертав кошти, не погоджував строк повернення коштів.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 11 лютого 2021 року, є дата складення повного судового рішення 01 березня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційни банк «Глобус» про стягнення коштів, суд виходив з тих обставин, що позивачем не доведено факту не повернення банком коштів, а також наявність пені та понесених витрат на збирання грошей.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 03.03.2017 року у відділенні №9 (м.Львів), між ОСОБА_1 та ПАТ КБ ГЛОБУС укладено Договір банківського вкладу (депозиту) Класичний за №144688.

03.03.2017 року на особовий рахунок № НОМЕР_1 зараховано 10000,00 грн. згідно Договору №144688 та видано персоніфіковану платіжну картку.

Згідно ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ст.633 ЦК України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Відповідно до ч.5 ст.1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 07.03.2017 року до ПАТ КБ «Глобус» надійшла заява представника ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 про розірвання Договору банківського вкладу (депозиту) та дострокове повернення коштів.

Як вбачається з долученої до матеріалів справи виписки по угоді №144688 від 03.03.2017 року, на картковий рахунок клієнта 14.03.2017 року було повернуто суму депозиту в розмірі 10000 грн. (а.с. 142)

Згідно копії заяви на видачу готівки №1338 від 19.05.2017 року, представник ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 отримав перераховані за Договором банківського вкладу (депозиту) кошти у сумі 10 000, 00 грн. (а.с.147).

Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до ч.1 ст.613 ЦК України, в разі, якщо кредитор не вчинив дії, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, то кредитор вважається таким, що прострочив.

Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки грошові кошти в сумі грошового вкладу 10000 грн. були перераховані 14 березня 2017 року на картковий рахунок ОСОБА_1 , остання отримала можливість розпоряджатися своїми коштами.

19 травня 2017 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 скориставшись своїм право, отримала грошові кошти в сумі 10000 грн. через касу у відділенні банку ПАТ КБ «Глобус».

Позивачем та її представником ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не доведено факту неповернення вищезгаданого грошового вкладу в розмірі 10000 грн. Окрім цього, не доведено, що відповідач своїми діями порушив права позивачки, у зв`язку з чим у останньої виникло право на нарахування пені в розмірі 5100 грн. та відшкодування витрат на збирання коштів в сумі 320 грн.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 01 липня 2020 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 01 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 01 березня 2021 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник