ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 638/17747/19

провадження № 22-ц/818/4322/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

сторони (учасники) справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство « Ідея Банк»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2021 року, постановлене у складі судді Штих Т.В.,-

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про реструктуризацію боргу.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у 2017 році між позивачкою та АТ « Ідея Банк» було укладено Кредитний договір, згідно умов якого банк надав позивачці кредит спочатку чотири тисячі гривень. а потім десять тисяч гривень строком на 60 днів, та за умови повернення кредиту разом з процентними платіжками і комісіями згідно з умовами договору. Позивач зазначає, що оплатила тіло кредиту, проте у подальшому сплачувати проценти та комісії не змогла з причини хвороби та наявності інвалідності. У зв`язку з цим позивач просить здійснити реструктуризацію її боргу в АТ « Ідея Банк», враховуючи її тяжкий стан і дуже малий дохід у вигляді мінімальної пенсії з інвалідності 2 групи непрацездатної та зменшити розмір неустойки.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2021 у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що судом встановлено, що між сторонами у справі було укладено договори кредиту, згідно умов яких банк надав позивачці кредит у сумі 12000,00 грн та у сумі 4938,00 гривень на умовах строковості та платності. ОСОБА_1 прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконує в повному обсязі, в результаті чого за зазначеними договорами утворився борг. Листом від 11 липня 2018 року банк звернувся до позивачки та повідомив, що прийняте рішення щодо реструктуризації боргу на відповідних умовах, проте позивач не вчинила дій спрямованих на проведення процедури реструктуризації. Відповідно до вимог закону позивачка повинна виконувати умови кредитних договорів та нести відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та позов задовольнити. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд в супереч вимог закону від 15 листопада 2016 року № 1754/VII, не рахував що відповідно до свого матеріального стану та стану здоров`я вона має право на реструктуризацію боргу.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повному обсязі.

Відповідно до довідки МСЕК № 982663 від 18.09.2019 ОСОБА_1 є інвалідом другої групи безстроково ( а.с 24).

26.12. 2017 між ОСОБА_1 та АТ « Ідея Банк» укладений кредитний договір, згідно умов якого банк надав позивачці кредит у сумі 11550,00 гривень на 24 місяці під 16,5 відсотки ( а.с. 6-9).

07.02.2018 між ОСОБА_1 та АТ « Ідея Банк» укладений кредитний договір, згідно умов якого банк надав позивачці кредит у сумі 12000,00 гривень укладено на 24 місяці під 16,5 відсотки( а.с.10-13).

26.03.2018 між ОСОБА_1 та АТ « Ідея Банк» укладений кредитний договір, згідно умов якого банк надав позивачці кредит у сумі 4938,00 гривень24 місяці під 16,5 відсотки (15-18).

З листа Департаменту по роботі з проблемною заборгованістю ПАТ « Ідеа Банк» від 11.07.2018 вбачається, що за зверненням ОСОБА_1 про надання реструктуризації оплати її заборгованості за кредитним договором прийнято рішення про надання їй реструктуризації боргу за кредитним договором № F94.13069.003504522 від 26.12.2017 за умови оплати заборгованості ( а.с. 5).

В уточненій позовній заяві позивач зазначає, що вона сплатила тіло кредиту, однак не має можливості виплачувати відсотки та пеню за прострочення виплат, оскільки втратила працездатність, та є інвалідом ІІ групи непрацездатності, на даний час знаходиться в скрутному матеріальному становище, отримує мінімальну пенсію, з якої відраховуються платежі на погашення кредиту перед АТ « Кредит Агріколь Банк», який вона уклала з останнім для отримання лікування. З огляду на тяжкий стан здоров» я та малий дохід просить здійснити реструктуризацію боргу з відповідачем ( а.с. 22-23).

Таким чином з матеріалів справи вбачаться, що позивачка зверталась до ПАТ « Ідеа Банк» про реструктуризацію боргу за кредитними договорами, укладеними між нею та відповідачем, банк прийняв рішення про реструктуризацію боргу позивача за лише договором № F94.13069.003504522 від 26.12.2017, однак встановив умову, а саме оплату заборгованості, не зазначивши в якій частині та в якому розмірі необхідно її сплатити для отримання позивачем реструктуризації боргу ( а.с. 5).

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

До суду вправі звернутися особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, при цьому має бути визначено які права позивача порушені відповідачем та якими законодавчими актами передбачено право позивача на звернення із заявленим позовом.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 цієї статті передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів:

визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

При цьому, обраний спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав та інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №331/6927/16-ц.

Суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, як це зазначено в правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22.08.2018 у справі №925/1265/16.

Разом з тим, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки містяться, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості .

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, встановлено. що за кредитним договором банк або інша фінансова у станова (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, в становлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором за стосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не в становлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливо сті регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту в становлені законом.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно ст. 17 Закону України « Про споживче кредитування», кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію зобов`язань за договором про споживчий кредит.

Реструктуризація зобов`язань за договором про споживчий кредит - це зміна істотних умов договору про споживчий кредит, що здійснюється кредитодавцем на договірних умовах із споживачем і впливає на умови та/або порядок повернення такого кредиту.

Згідно до п. 3.4. ч. 3 Постанови Правління національного банку від 06.08.2009 № 461 ( яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин) у разі прийняття рішення про реструктуризацію та/або зміну валюти кредитної заборгованості позичальнику надається детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням

процентної ставки за ним, вартості усіх супутніх послуг, а також інших зобов`язань позичальника відповідно до Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку від 10.05.2007 N 168 ( z0541-07 ), зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25.05.2007 за N 541/13808.

Згідно із ч.1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не в становлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі і стотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, в становлених договором або законом.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з клопотанням про надання реструктуризації її заборгованості перед відповідачем, та останнім прийнято рішення про надання позивачу реструктуризації оплати заборгованості за кредитним договором № F94.13069.003504522 від 26.12.2017, однак відповідачем не надано ОСОБА_1 детального розпису її заборгованості перед банком з урахуванням процентної ставки, та зазначена загальна умова - оплата заборгованості, без деталізації, якої саме заборгованості або її частини.

Як вбачається з апеляційної скарги та позовної заяви ОСОБА_1 вона є споживачем послуг та оспорює бездіяльність відповідача, як кредитора, щодо не проведення реструктуризації зобов`язань за кредитним договором відповідно до Закону України «Про споживче кредитування».

Як на підставу звернення до відповідача про реструктуризацію боргу, позивач посилається на лист банк ПАТ « Ідея Банк», в якому банк фактично не заперечує проти реструктуризацію боргових зобов`язань позивача, отже банк здійснив дії направлені на укладення договору реструктуризації між сторонами по справі, однак цей договір не було укладено.

За таких обставин, судова колегія уважає, що вимоги позивачки про зобов`язання відповідача здійснити реструктуризацію боргу не є ефективний способом захисту належного їй права, оскільки реструктуризація боргу є фактичною зміною умов кредитного договору. Договір про реструктуризація боргових зобов`язань укладається в тій самі формі, що і договір кредиту. Для його укладення за рішенням суду сторона договору звернутися до суду з відповідними вимогами та викласти зміст такого договору в позовній заяві.

Тому ефективним способом захисту прав ОСОБА_1 у спірних правовідносинах є визнання договору про реструктуризацію боргових зобов`язань ОСОБА_1 перед відповідачем укладеним.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів уважає, що суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволені позову, але зазначив помилкові підстави для такої відмови, а саме існування невиконаних ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.

З огляду на вищевикладене апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні в мотивувальній частині. У задоволенні позову ОСОБА_1 належить відмовити з мотивів зазначених у дійсній постанові.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2021 року змінити, викласти мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 22 грудня 2021 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук