Справа № 313/1332/18
Провадження № 2/313/2/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2021 р. смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Кравцовій О.В., за участю представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Ставрост Р.Ю., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Алексеєнка В.П., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом Селянського (фермерського) господарства «Яковлєва» до ОСОБА_2 про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням),

ВCТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача на користь селянського (фермерського) господарства «Яковлєва» 150 251,60 грн. різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), 5 840,00 грн. збитків пов`язаних з оплатою послуг евакуатора, 1 600,00 грн. збитків, пов`язаних з оплатою автотоварознавчого дослідження транспортного засобу, а всього 157 691,60 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 18.09.2016 р. завдав збитків пов`язаних з пошкодження автомобіля «Mitsubishi L-200», номерний знак НОМЕР_1 , оплатою послуг евакуатора та автотоварознавчого дослідження транспортного засобу. Страхова компанія сплатила страхову виплату на суму 99 000,00 грн., але зазначеної суми для повного відшкодування шкоди недостатньої. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) складає 150 251,60 грн.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача понесені судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою судового збору.

Представник відповідача адвокат Алексеєнко В.Р. надав відзив, у якому просив суд у задоволенні позову відмовити, так як завдані матеріальні збитки дорівнюють реальної ринкової вартості автомобіля і становлять не 391 791,20грн., як зазначено у експертному дослідженні судового експерта, а 142 539,60 грн., як зазначено в акті технічного стану ТЗ від 11.04.2018р. № 6476/2018/368.

Згідно розрахунку вартості ТЗ для цілей оподаткування операції з продажу або обміну об`єктів рухомого майна, зробленому на офіційному сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 21.11.2018р., середньоринкова вартість автомобіля «Mitsubishi L-200», 2012 року випуску, становить не 391 791,20 гр., а 376 980,00 грн.

Представник відповідача у відзиві на позов зазначає, що позивач намагається отримати повне відшкодування вартості пошкодженого майна, що не може використовуватись за призначенням, але в цьому випадку, відповідальна за шкоду особа має право на передачу йому цього майна.

Зазначена правова позиція визначена у п.9 Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.92р. відповідно до якої зазначено, що постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

При наведених обставинах, відповідач позбавлений можливості отримати пошкоджений автомобіль, оскільки він начебто проданий позивачем.

Також представник відповідача у відзиві на позов зазначає, що позивач намагається стягнути витрати пов`язані з наданням послуг евакуатора для проведення експертного автотоварознавчого дослідження в м. Запоріжжі. При цьому, з наданих позивачем копій документів, що підтверджують витрати, вбачається, що 14.06.2017р. пошкоджений автомобіль був перевезений з смт. Веселе в м. Запоріжжя за 3 100,00грн., а 25.07.2018р. з м. Запоріжжя в смт. Веселе за 2 740,00грн., а всього 5 840,00грн.

На думку представника відповідача зазначені витрати надмірно високі та невиправдано здійснені позивачем, оскільки судовий експерт ОСОБА_3 здійснює виїзди для огляду пошкоджених автомобілів за місцем їх знаходження. При цьому, витрати на його виїзд в рази нижче, ніж доставка евакуатором автомобіля до нього, тому в цьому не було об`єктивної потреби.

Крім того, представник відповідача вважає, що вимоги позивача, щодо відшкодування витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 1 600,00грн. Є безпідставними, оскільки згідно наданих позивачем документів вбачається, що 14.06.2017 р., ФОП ОСОБА_3 видав СФГ «Яковлева» рахунок-фактуру № 139 за автотоварознавче дослідження автомобіля «Mitsubishi L-200», реєстраційний номер НОМЕР_1 на суму 1 600,00грн., згідно банківської виписки по рахунку № НОМЕР_2 за 15.06.2017р. зазначений рахунок сплачений, а 19.07.2016р. був підписаний акт виконаних робіт та наданих послуг.

Представник відповідача вважає, що розрахунок СФГ «Яковлева» провела з ФОП ОСОБА_3 , з фізичною особою-підприємьцем, а не з судовим експертом ОСОБА_3 , який зробив висновок експертного автотоварознавчого дослідження №2903 від 19.07.2017р., тобто розрахунок проведений з іншим суб`єктом, якому невідоме за що перераховані гроші.

Позивач, відповідно до ст. 81 ЦПК України, не надав до позову належних та допустимих доказів на доведення кожної обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог. За таких обставин, на думку позивача, позов не підлягає задоволенню (а.с.91-93).

Представник позивача надав відповідь на відзив (а.с.237-239).

Під час судового розгляду справи представники позивача позов підтримали.

Відповідач та його представник просили у задоволенні позову відмовити з підстав, наведених у відзиві на позов.

Вислухавши сторони та їх представників, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 81 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують права та обов`язки.

Відповідно до ч.ч.3, 5 вказаної правової норми цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч.1 ст.12, ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ЦК України).

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Так, суд встановив, що 18.09.2016 р. о 09 год. 35 хв. в смт. Веселе Веселівського району Запорізької області по вул. Пушкіна зі сторони м. Мелітополь водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом: автомобілем марки «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 , при зміні напрямку руху, не переконався що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та не надавши переваги в русі зустрічному автомобілю, виїхав на смугу зустрічного руху та продовжив рух по ній з причин не пов`язаних з обгоном та об`їздом перешкод або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах, скоїв зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi L-200», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , чим порушив пункти 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 р., що спричинило пошкодження обох транспортних засобів.

Ці факти при вказаних обставинах встановив Веселівський районний суд Запорізької області за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, визнавши ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується постановою від 02.03.2018 р. у справі № 313/243/18.

Фактичні обставини про скоєну дорожньо-транспортну пригоду підтверджуються також протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18.09.2016 р., складеного слідчим Веселівського відділення поліції Мелітопольського ВП ГУ НП в Запорізькій області Тітовим О.Л. у присутності відповідача ОСОБА_2 , про що свідчать підписи відповідача у протоколі, а також постановою цього ж слідчого від 07.02.2018 р. про закриття кримінального провадження №0000325.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди селянському (фермерському) господарству «Яковлєва», якому належить на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 автомобіль «Mitsubishi L-200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував директор господарства ОСОБА_1 на правових підставах (накази СФГ «Яковлєва» від 31.07.2012 р. №5К та від 22.02.2013 р. №12), була завдана шкода у формі збитків.

Згідно статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному розмірі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною першою статті 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання …, що створює підвищену небезпеку для особи, що цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України).

Відповідно до висновку експертного дослідження щодо визначення матеріальних збитків, завданих власнику колісного транспортного засобу «Mitsubishi L-200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті ДТП від 19.07.2017 р. №2903, складеного судовим експертом Филь О.П., вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 676 485, 91 грн., а завдані матеріальні збитки дорівнюють реальній ринковій вартості автомобіля і становлять 391 791,20 грн.

Під час дослідження експерт дійшов висновків, що вартість відновлювального ремонту суттєво перевищує товарну вартість автомобіля, а тому його ремонт є економічно недоцільним.

Відповідно до Акта технічного стану транспортного засобу від 11.04.2018 р. № 6476/2018/368 транспортний засіб «Mitsubishi L-200», реєстраційний номер НОМЕР_1 був оцінений в 142 539,60 грн., та проданий на підставі Договору комісії від 11.04.2018 р. №6476/2018/368 за цю ж саму суму про що також свідчать Акт огляду реалізованого транспортного засобу від 11.04.2018 р. №6476/18/000368 та Акт приймання-передачі від 11.04.2018 р.

До спірних правовідносин застосовується ст. 30 Закону України від 01.07.2004 р. №1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Суд встановив, що для проведення експертного автотоварознавчого дослідження транспортний засіб «Mitsubishi L-200», реєстраційний номер НОМЕР_1 з смт. Веселе Запорізької області було доставлено евакуатором в м. Запоріжжя, що підтверджується Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 14.06.2017 р. № 00000101.

За надані ФОП ОСОБА_5 автопослуг евакуатора СФГ « Яковлєва » на підставі виставленого рахунку-фактури від 14.06.2017 р. № П-00000085 сплатило 05.07.2017 р. 3 100,00 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку № НОМЕР_2 за 05.07.2017 р.

19.07.2017 р. ФОП ОСОБА_3 виконав роботи з автотоварознавчого дослідження транспортного засобу, що підтверджується Актом виконаних робіт та наданих послуг від 19.07.2017 р. № 139.

За виконану ФОП ОСОБА_3 роботу СФГ «Яковлєва» на підставі виставленого рахунку-фактури від 14.06.2017 р. №139 сплатило 15.06.2017 р. 1 600,00 грн., про що свідчить банківська виписка по рахунку № НОМЕР_2 за 15.06.2017 р.

Після проведення експертного автотоварознавчого дослідження транспортний засіб «Mitsubishi L-200», реєстраційний номер НОМЕР_1 з м. Запоріжжя було доставлено евакуатором в смт. Веселе Запорізької області, що підтверджується Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 25.07.2017 р. №00000130. За надані ФОП ОСОБА_5 автопослуг евакуатора СФГ «Яковлєва» на підставі виставленого рахунку-фактури від 25.07.2017 р. № П-00000122 сплатило 25.07.2017 р. 2 740,00 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку № НОМЕР_2 за 25.07.2017 р.

Зазначені витрати СФГ «Яковлєва» за надані автопослуги евакуатора і виконані робити з автотоварознавчого дослідження транспортного засобу відповідно до ст. 22 ЦК України є його збитками безпосередньо пов`язаними із завданою шкодою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і підлягають стягненню із заподіювача шкоди як деліктна відповідальність.

Заподіювачем шкоди - відповідачем ОСОБА_2 застрахована цивільно-правова відповідальність у ПРАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» згідно поліса від 29.04.2016 р. №АІ/9193481. Цим полісом передбачений ліміт відповідальності в розмірі 100 000,00 грн. з урахуванням 1 000,00 грн. франшизи.

На виконання Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 29.04.2016 р. №АІ/9193481 ПРАТ "Страхова компанія «Арсенал Страхування» сплатило СФГ «Яковлєва» суму страхового відшкодування в розмірі 99 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку № НОМЕР_2 за 27.03.2018 р., чим виконало своє зобов`язання в повному обсязі.

Разом з цим страхового відшкодування не достатньо для повного відшкодування завданої шкоди.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 р. № 1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №1961-ІV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону №1961-ІV).

Згідно зі статтею 6 Закону №1961-ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-ІV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана із знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

На обгрунтування суми, що стягується, позивач надав суду наступний розрахунок:

- різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди відповідно до ст. 30 Закону № 1961-ІV становить 249 251,60 грн. (391 791,20 грн. до ДТП - 142 539,60 грн. після ДТП);

- різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) відповідно до ст. 1194 ЦК України становить 150 251,60 грн. (249 251,60 грн. (фактичний розмір шкоди)) - 99 000,00 грн. (страхове відшкодування));

- витрати, пов`язані з оплатою послуг евакуатора складають 5 840,00 грн. (3 100,00 грн. (доставка транспортного засобу з смт. Вселе в м. Запоріжжя для проведення експертизи) + 2 740,00 грн. доставка транспортного засобу з м. Запоріжжя в смт. Веселе після проведення експертизи));

- витрати, пов`язані з оплатою автотоварознавчого дослідження транспортного засобу - 1 600,00 грн.

Загальна сума збитків та завданої шкоди складає 157 691,60 грн. (150 251,60 грн. - різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування) + 5 840,00 грн. (витрати, пов`язані з оплатою послуг евакуатора) + 1 600,00 грн. (витрати, пов`язані з оплатою роботи з автотоварознавчого дослідження транспортного дослідження транспортного засобу)).

У суда немає підстав ставити під сумнів наданий позивачем розрахунок завданих збитків.

Суд вважає, що одержане страхове відшкодування потерпілим СФГ «Яковлєва» від ПРАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» в розмірі 99 000,00 грн. на відшкодування завданої відповідачем потерпілому для повного відшкодування шкоди загальний розмір якої, розрахований відповідно до ст. 30 Закону № 1961-ІV і складає 249 251,60 грн., є недостатнім.

Тому позивач має право на підставі ст. 1194 ЦК України стягнути в судовому порядку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), розмір якої становить 150 251,60 грн. в судовому порядку, а також відповідно до ст. 22 ЦК України понесені збитки пов`язані з оплатою послуг евакуатора в розмірі 5 840,00 грн. та витрати на суму 1 600,00 грн., пов`язані з оплатою автотоварознавчого дослідження транспортного засобу.

Суд при ухваленні рішення у справі враховує правовий висновок у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 р. у справі № 6-2808цс15 відповідного до якого Верховний Суд України роз`яснив, що у випадку, коли потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-V111 від 02.06.2016 р. висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Твердження представника відповідача, що автомобіль міг бути проданий не за 142 539,60 грн., а за ринковою вартістю 391 791,20 грн. суперечить обставинам справи, згідно яких, зокрема, за результатами експертного автотоварознавчого дослідження (висновок від 19.07.2017 р. № 2903, стор. 5, 6, 8) була встановлена ринкова вартість транспортного засобу до ДТП, яка складала 391 791,20 грн.

Експерт визначив ринкову вартість транспортного засобу в розмірі 391 791,20 гривень до ДТП, а не після його.

Ринкова вартість звичайного вживаного автомобіля і пошкодженого вживаного автомобіля різна та залежить від ступеня та характеру пошкоджень. Наприклад, станом на 19.12.2018 р. аналогічні вживані пошкоджені автомобілі (після ДТП) коштують 139 200 грн. та 155 900 грн., що підтверджується роздрукованими скріншотами інтернет сайта RST.

Автомобіль «Mitsubishi L-200», номерний знак НОМЕР_1 був проданий через комісійну організацію ТОВ «Автомакс-2012» за 142 539,60 грн., що відповідає середній ринковій вартості вживаного пошкодженого автомобіля після ДТП.

Вартість автомобіля «Mitsubishi L-200», номерний знак НОМЕР_1 до ДТП встановлена висновком експертного товарознавчого дослідження від 15.07.2017 р. № 2903, а вартість після ДТП визначена ціною, за якою був проданий автомобіль комісійною організацією ТОВ «Автомакс-2012».

Суд вважає безпідставним посиланням відповідача на розрахунок вартості транспортного засобу - 376 980,00 грн., що сформований через автоматичне програмне забезпечення виходячи із таких трьох критерій: марки, моделі і року випуску автомобіля, з тих підстав, що у розрахунку відповідача не врахований факт пошкодження автомобіля, його характер і ступінь, що є суттєвим критерієм для визначення вартості транспортного засобу.

Позиція відповідача про неналежне визначення вартості транспортного засобу після ДТП спростовується реальними обставинами справи, які підтверджені доказами, наданими позивачем.

Крім того, суд не погоджується з твердженням відповідача, що акт приймання-передачі транспортного засобу від 11.04.2018 р. є недопустимим доказом, а також тим, що відсутні докази розрахунку за проданий транспортний засіб, так як це спростовується наявними письмовими доказами у справі, а саме: договором комісії від 11.04.2018 року № 6476/2018/368; актом огляду реалізованого транспортного засобу від 11.04.2018 року № 6476/18/000368; актом технічного стану від 11.04.2018 р. № 6476/2018/368 та актом приймання-передачі від 11.04.2018 р., які є неспростовними самостійними доказами факту продажу транспортного засобу і відповідають первинним обліковим документам, вимоги до яких встановлені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Факт підтвердження продажу автомобіля «Mitsubishi L-200», номерний знак НОМЕР_1 доводиться доказами отримання позивачем грошових коштів на загальну суму 142 539,60 грн., а саме: прибуткових касових ордерів від 12.04.2018 р. № 8 (49 000,00 грн.), від 19.04.2018 року № 9 (49 000,00 грн.) та № 10 від 25.04.2018 р. (44 539,60 грн.).

Крім того суд вважає безпідставним посилання на правову позицію Верховного Суду України, викладену в пункті 9 постанови Пленуму від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», згідно якої постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно має обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

На думку суду дане правило не може бути застосоване до спірних правовідносин, оскільки суд може обговорювати питання про передачу майна після повного відшкодування збитків потерпілому і при наявності у потерпілого транспортного засобу, а у справі, що розглядається між сторонами склалися відмінні від зазначеної ситуації правовідносини,так як позивач стягує з відповідача не повну суму відшкодування, а різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, за виключенням тієї суми, за яку транспортний засіб був проданий позивачем. При цьому у позивача відсутній транспортний засіб, а у відповідача зменшений тягар цивільно-правової відповідальності на суму, за яку було продано транспортний засіб.

Під час розгляду справи відповідач заперечуючи проти відшкодування витрат пов`язаних з наданням послуг евакуатора для транспортування транспортного засобу в місце його обстеження судовим експертом та у зворотному напрямку, вважає витрати невиправданими, так як на його думку експерт міг би сам здійснити виїзд до місця знаходження пошкодженого автомобіля і провести там огляд, що в рази знизило б витрати.

Суд вважає, що позиція відповідача є помилковою з тих підстав, що по-перше, відповідач не зазначає вартість витрат судового експерта при виїзді ним до пошкодженого транспортного засобу для його обстеження, що унеможливлює провести порівняльний аналіз дешевше, чи дорожче вийшли б витрати, пов`язані з проведенням автотоварознавчої експертизи, по-друге, ступінь і характер пошкодження транспортного засобу потребували проведення автотоварознавчої експертизи за допомогою спеціального автомобільного підйомника для обстеження і виявлення пошкоджень знизу транспортного засобу. Ці обставини підтверджуються фотографіями виготовленими експертом під час проведення автотоварознавчої експертизи на яких автомобіль підвішений на підйомнику, котрі містяться в матеріалах справи як додатки до висновку експертного дослідження від 19.07.2017 р. № 2903, а сам відповідач приймав участь в обстеженні транспортного засобу і також достовірно йому відомо про те, що обстежити транспортний засіб без допомоги спеціального автомобільного підйомника не можливо.

Суд не погоджується з думкою відповідача, що висновок оформлений судовим експертом ОСОБА_3 , а грошові кошти сплачені фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 , як іншій особі, оскільки відповідно до письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, а саме: в рахунку-фактурі від 14.06.2017 р. № 139; банківській виписці від 15.06.2017 р. та в акті виконаних робіт та наданих послуг від 19.07.2017 року № 139 зазначений ідентифікаційний код фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 № НОМЕР_5 , який співпадає з ідентифікаційним кодом судового експерта Филь Олега Павловича, зазначеного на першій сторінці висновку експертного товарознавчого дослідження від 15.07.2017 року №2903, що дає підстави стверджувати що ФОП ОСОБА_3 і судовий експерт ОСОБА_3 є однією і тією ж самою особою.

Крім того, первинні бухгалтерські документи, які перелічені у попередньому абзаці містять у собі інформацію про призначення платежу, а саме за автотоварознавче дослідження пошкодженого транспортного засобу.

ФОП ОСОБА_3 і судовий експерт ОСОБА_3 є однією і тією ж самою особою, а первинні бухгалтерські документи свідчать про сплату грошових коштів за автотоварознавче дослідження транспортного засобу, висновок про яке також міститься в матеріалах справи, позивач СФГ «Яковлєва» поніс витрати в розмірі 1 600,00 грн. за роботу яка була виконана ОСОБА_3 , за яку останньому були сплачені кошти.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що акт технічного стану транспортного засобу від 11.04.2018 р. № 6476/2018/368 та акт приймання-передачі до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 11.04.2018 р., які додані до справи не є тими доказами, які дають підстави для відмови у задоволенні прозову, так як спростовуються іншими доказами.

Питання з судовими витратами вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі ст. ст. 15, 16, 22, 1166, 1187, 188, 1192, 1194 ЦК України, керуючись ст. ст. 1-13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Селянського (фермерського) господарства «Яковлєва» до ОСОБА_2 , про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_6 ) на користь селянського (фермерського) господарства «Яковлєва» (ідентифікаційний код 30996568): 150 251,60 грн. різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), 5 840,00 грн. збитків пов`язаних з оплатою послуг евакуатора, 1 600,00 грн. збитків, пов`язаних з оплатою автотоварознавчого дослідження транспортного засобу, а всього 157 691,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_6 ) на користь селянського (фермерського) господарства «Яковлєва» (ідентифікаційний код 30996568) судові витрати на суму 2 365,37 грн., пов`язані зі сплатою судового збору при подачі позову до суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 26.02.2021 р.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області А.О.Нагорний

26.02.2021