Справа № 355/184/21
Провадження № 2-о/355/21/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті провадження

19 лютого 2021 року суддя Баришівського районного суду Київської області Коваленко К.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 заінтересовані особи: державна служба України у справах ветеранів війни та учасників анти терористичної операції, Міністерство у справах ветеранів України, Кадровий центр сухопутних війська Зброй Сил України, Штаб антитерористичного центру Головного розвідувального управління при службі безпеки України, головне управління Пенсійного фонду України у Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення-

ВСТАНОВИВ:

До Баришівського районного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 , в якій вона просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт участі сина заявниці у бойових діях та виконання бойових завдань по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України брав безпосередню участь в анти терористичній операції забезпечення її проведення в період з 27.07.2014 року по 22.08.2014 року в Донецькій та Луганській областях з підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління анти терористичною операцією в Донецькій та Луганській областях, а також встановити факт гибелі сина заявниці під час бойових дій біля с. Смолянинове Луганської області у ході захисту суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення анти терористичної операції.

Вирішуючи питання про відкриття провадження за указаною заявою, суддя виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частин 1-2 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц (провадження № 14-139цс18).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 1, 3 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатись в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Згідно з п. 19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійснення заходів із забезпечення національної у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 затверджено Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій у пункті 4 якого визначений перелік документів, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій.

Рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається: комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Мін`юсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС ; міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, - у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання (пункт 5 Порядку). У цьому ж пункті передбачено, що рішення комісії чи міжвідомчої комісії може бути оскаржене у судовому порядку.

Отже, встановлення факту, про який просить заявник, є складовою процесу надання особі статусу учасника бойових дій, для проведення якого визначений спеціальний позасудовий порядок, який здійснюють уповноважені на це органи (комісії, міжвідомчі комісії). Насамперед передбачено звернення особи, яка претендує на надання статусу учасника бойових дій, до комісії, а в разі відмови в наданні такого статусу особа має право звертатися до суду для оскарження рішення комісії, в тому числі щодо встановлення факту належності документу.

Таким чином, діючим законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення даного факту, а тому справи даної категорії не підлягають розгляду у судовому порядку.

Такий правовий висновок зроблено у постанові Верховного суду України від 03.07.2019 у справі № 233/2929/17 та постанові Верховного суду України від 03.11.2018 у справі № 587/997/17.

За положеннями п. 1 ч. 1ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Крім того, слід зазначити, що пунктом 8 «Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення» передбачено, що рішення комісії (міжвідомчої комісії) може бути оскаржено в судовому порядку.

Суд вважає необхідним роз`яснити заявниці, що захист своїх прав вона має здійснювати в адміністративно-правовому порядку шляхом оскарження дій чи бездіяльності відповідної Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій.

На підставі викладеного, враховуючи, що установа, якою винесений наказ із помилкою, на теперішній час здійснює свою діяльність, у заявника наявна можливість звернутись до такої для виправлення указаних недоліків у встановленому порядку та оскаржити відповідне рішення у разі відмови у такому виправленні, тобто звернутися за захистом свого права в суд, але не із заявою про встановлення факту належності наказу, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення указаного факту на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 3, 293, 294, 315, 318 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 заінтересовані особи: державна служба України у справах ветеранів війни та учасників анти терористичної операції, Міністерство у справах ветеранів України, Кадровий центр сухопутних війська Зброй Сил України, Штаб антитерористичного центру Головного розвідувального управління при службі безпеки України, головне управління Пенсійного фонду України у Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії цієї ухвали до Київського апеляційного суду.

Суддя Баришівського районного суду К. В. Коваленко