Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/703/21
Провадження № 2/945/661/21
Рішення
30 листопада 2021 року
Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Шаронової Н.О., за участю секретаря судового засідання Карабут В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -
29 квітня 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про зменшення розміру аліментів.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з 09 вересня 2000 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі з відповідачем у сторін народився син. Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05 вересня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 квітня 2013 року з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання їхнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) позивача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 квітня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Також позивач вказував на те, що на протязі всього часу після розірвання шлюбу з відповідачем, він сумлінно сплачує аліменти на утримання сина, крім цього, надає дитині додаткові кошти, постійно з ним спілкується, оскільки між ними є гарні відносини, які притаманні батьку і сину.
Водночас, позивач посилався на те, що 06 грудня 2016 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 . У шлюбі у подружжя народилися сини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач вказував на те, що на його утриманні повністю перебувають дружина ОСОБА_7 та сини, оскільки дружина знаходиться у відпустці по догляду за дітьми до трьох років. Крім цього, позивач вказував на те, що у його власності не має рухомого чи нерухомого майна, а лише кошти і засоби для щоденного проживання.
Посилаючись на вказані вище обставини, а саме - на зміну свого матеріального та сімейного стану, позивач просив суд зменшити розмір аліментів, що визначений рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 квітня 2013 року та стягувати з нього на користь відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі однієї восьмої заробітку (доходу) позивача.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 квітня 2021 року, цивільна справа № 945/703/21 розподілена головуючому судді Шароновій Н.О.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 травня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні.
07 жовтня 2021 року відповідач ОСОБА_2 подала на адресу суду заперечення проти позову та докази у справі, при цьому, підтвердження надсилання (надання) їх копій позивачу, до заперечень відповідач не додала. У зв`язку з чим, на підставі ч. 9 ст. 83 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, додані до заперечень відповідача.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, при цьому 30 листопада 2021 року його представник ОСОБА_8 подала на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибула; про дату та час розгляду справи повідомлена, що підтверджується її підписом у розписці про виклик до суду.
Дослідивши в судовому засіданні письмові докази, суд дійшов такого.
Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 квітня 2013 року з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дитини - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі ј частки усіх видів заробітку(доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на 1 дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 10.04.2013 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-XII (далі - Конвенція) та ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини.
Згідно з положеннями ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Статтею 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України Про охорону дитинства).
Згідно з положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями ч. ч. 1 - 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 06 грудня 2016 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 (а. с. 15). У шлюбі у них народилося двоє дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 10) та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 9).
З копії довідки про склад сім`ї Виконавчого комітету Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області від 12 квітня 2021 року № 227 слідує, що діти та дружина позивача ОСОБА_1 проживають разом із ним (а. с. 19).
Вказані вище обставини суд вважає такими, що підтверджують зміну сімейного, а у зв`язку з цим і матеріального стану позивача ОСОБА_1 , що тягнуть за собою погіршення матеріального становища позивача ОСОБА_1 , як платника аліментів.
Разом з цим, суд відхиляє доводи позивача про те, що у його власності не має нерухомого майна, а лише кошти і засоби для щоденного проживання, оскільки, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження цих обставин.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України)
Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з положеннями ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, оскільки після ухвалення 30 квітня 2013 року Миколаївським районним судом Миколаївської області рішення про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , матеріальний і сімейний стан позивача, як платника аліментів, змінився, в силу того, що він утримує дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дітьми та синів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які нарівні з сином ОСОБА_3 , потребують належного матеріального забезпечення, а також беручи до уваги, що сторони мають рівні обов`язки з утримання дитини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної вимоги, про зменшення розміру стягнення аліментів з 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) позивача до 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.
При цьому, позивачем не представлено суду доказів на підвердження погіршення його майнового стану, зокрема, доказів на підтвердження його доходів або їх відсутність, а також відсутності в нього нерухомого майна та майнових прав.
На думку суду, зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_3 з 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) позивача до 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) позивача є розумним і не суперечить нормам матеріального права.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам, у тому числі, роз`яснено, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, ст. 141, ст. ст. 258, 259, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, - задовольнити частково.
Зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 квітня 2013 року у справі № 480/890/13-ц з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 на 1/6 частку від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, до досягнення ОСОБА_10 повноліття.
Стягнення аліментів у зміненому розмірі розпочати з дня набрання рішенням законної сили.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.
Суддя Н.О. Шаронова