У Х В А Л А

23 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 126/101/20

провадження № 61-20001ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 06 жовтня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 22 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 06 жовтня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 22 грудня 2020 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Згідно із частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Вінницький апеляційний суд прийняв постанову 22 грудня 2020 року, повний текст судового рішення складено 28 грудня 2020 року. Останній день строку на касаційне оскарження припадав на 27 січня 2021 року, звернулась заявниця з касаційною скаргою 06 грудня 2021 року, направивши її поштовим зв`язком.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що вона хворіє на судинну деменцію, лікувалась та продовжує лікуватись (16 лютого 2018 року, 12 січня 2021 року, 14 травня 2021 року, 02 вересня 2021 року), в неї є вади руху, вона є особою похилого віку та потребує стороннього догляду з 01 січня 2021 року до тепер. У 2021 році вона частково перебувала на самоізоляції, із-за загрози захворіти «Covid-19».

З огляду на зазначене, ОСОБА_1 вважає, що строк на оскарження пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справа «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З рішення суду апеляційної інстанції відомо, що ОСОБА_1 брала участь в судовому засіданні 22 грудня 2020 року, тобто їй відомо про оскаржуване рішення суду, з яким вона не погоджується.

Крім того, з Єдиного реєстру судових рішень відомо, що ОСОБА_1 зверталась до суду касаційної інстанції із касаційними скаргами двічі: у січні та червні 2021 року. Ухвалами Верховного Суду від 22 березня 2021 року та 15 липня 2021 року її касаційні скарги повернено у зв`язку з неусуненням недоліків касаційних скарг.

Причини пропуску строку, зазначені в клопотанні ОСОБА_1 , на касаційне оскарження є неповажними, оскільки зазначені обставини що відбулися у строк, поза межами касаційного оскарження.

Суд вважає за необхідне зазначити, що подання касаційної скарги це право сторони, а не обов`язок. Якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на касаційне оскарження, то реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків встановлених Цивільним процесуальним кодексом України.

З огляду на викладені обставини та зазначені причини пропуску строку на касаційне оскарження, Верховний Суд вважає, що ОСОБА_1 не зазначила об`єктивних причин, що перешкоджали їй звернутись до суду із касаційною скаргою протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту, та інших доказів щодо поважності причин пропуску строку не надала.

У справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сама концепція «поважних причин» не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Отже, ОСОБА_1 необхідно зазначити інші поважні та обґрунтовані причини пропуску строку на касаційне оскарження та надати належні та допустимі докази на їх підтвердження, оскільки безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду, а отже, питання про відкриття касаційного провадження не може бути вирішене, оскільки у порушення пункту 3 статті 392 ЦПК України заявником не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону за подання та розгляд касаційної скарги.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду судовий збір підлягає сплаті в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюванної суми.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час звернення позивача до суду) за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 102,00 грн.

З позовом ОСОБА_1 звернулася у січні 2020 року, за вимогу немайнового характеру судовий збір становить 840,80 грн. Тому розмір судового збору за подання та розгляд касаційної скарги становить 1 816,00 грн (840,80 грн?200%).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерський район/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, рахунок отримувача: UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд.055)»; символ звітності банку: 207.

Заявниця надає квитанцію про сплату судового збору від 13 січня 2021 року.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 зверталась до Верховного Суду із касаційною скаргою в січні 2021 року, ця квитанція підтверджує сплату судового збору за попередньо подану касаційну скаргу.

Отже, заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання та розгляд касаційної скарги, поданої 06 грудня 2021 року, або надати документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону за подання та розгляд касаційної скарги.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393, 394 ЦПК України

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 24 січня 2022 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. С. Олійник