Справа №483/1509/20 Головуючий суду першої інстанції - Шевиріна Т. Д.
Провадження №22-ц/812/534/20 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2021 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 листопада 2020 року, ухвалене за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк або АТ КБ «Приватбанк») подало до суду зазначений позов до ОСОБА_1 , який обґрунтовувало наступним.

10 лютого 2014 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору станом на 17 серпня 2020 року утворилася загальна заборгованість за кредитним договором у сумі 13 424,07 грн, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 9676,72 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 3747,35 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, Банк просив стягнути кредитну заборгованість, а також судовий збір у сумі 2102 грн.

Заочним рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 листопада 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. З ОСОБА_1 на користь Банку стягнуто заборгованість за кредитним договором (тіло кредиту) в сумі 9676,72 грн., а також судовий збір в сумі 1515,22 грн.

Рішення мотивоване тим, що між Банком та відповідачем існують договірні правовідносини щодо повернення позичальником тільки тіла кредиту. Доказів погодженого між сторонами розміру відсотків позивачем не надано.

Не погодившись із вказаним рішенням в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати в оскаржуваній частині та ухвалити нове рішення про задоволення цих позовних вимог. В іншій частині позивач просив залишити рішення без змін.

Відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини 1 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки та розмір процентів визначається кредитним договором. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Ст.ст.525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 10 лютого 2014 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується Анкетою-заявою позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.16).

Розмір процентів у вказаній заяві сторонами узгоджено не було.

Тарифи з обслуговування карти та Умови та Правила з надання банківських послуг, надані позивачем як доказ нарахування заборгованості, ОСОБА_1 у 2014 році не підписувалися, а отже не погоджувалися, а тому не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви.

24 вересня 2018 року ОСОБА_1 підписав умови кредитування, відповідно до яких процентна ставка узгоджена з ним склала 42% річних.

У цей же день відповідач отримав кредитну карту строком дії до 31 травня 2022 року з кредитним лімітом 10 000 грн.

Згідно з розрахунком позивачастаном на 17 серпня 2020 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором у сумі 13 424,07 грн, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 9676,72 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 3747,35 грн. Вказаний розрахунок складений з 10 лютого 2014 року до 17 серпня 2020 року.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Банку про стягнення відсотків у повному обсязі є помилковим.

Матеріали справи свідчать, що 24 вересня 2018 року ОСОБА_1 підписав умови кредитування, відповідно до яких процентна ставка за кредитним договором становить 42% річних. Отже нарахування Банком відсотків з вказаної дати є обґрунтованим.

За такого позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором підлягали задоволенню районним судом частково, а саме з 24 вересня 2018 року до 17 серпня 2020 року.

Оскільки суд першої інстанції помилився щодо вказаного, то відсотки за вказаний період підлягають стягненню судом апеляційної інстанції.

Розмір вказаних відсотків становить 2086,29 грн, виходячи з такого розрахунку: 35 487,24 грн (сума отриманих відповідачем коштів) + 6825,59 грн (відсотки) - 30 549,82 грн (сплачені відповідачем кошти) = 11763,01 грн - 9676,72 грн (тіло кредиту).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення районного суду в частині вирішення позовних вимог Банку про стягнення відсотків підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог на суму 2086,29 грн.

Оскільки рішення суду частково скасоване, то в силу вимог ч.13 ст.141 ЦПК України розподіл судового збору підлягає зміні, а тому рішення суду в даній частині також підлягає зміні.

З відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» за розгляд справи в суді першої інстанції підлягає стягненню судовий збір у сумі 1849,76 грн, а за розгляд справи в суді апеляційної інстанції - у сумі 2774,64 грн.

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 листопада 2020 року в частині вирішення позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за відсотками за кредитним договором від 10 лютого 2014 року у сумі 2086,29 грн.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 листопада 2020 року в частині розподілу судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у сумі 1849,76 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збірза розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 2774,64 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді С. Ю. Колосовський

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 02 березня 2021 року.