Номер провадження: 22-ц/813/3839/21
Номер справи місцевого суду: 501/4614/14-ц
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

представника апелянта ОСОБА_1 - адвоката Полякова О.О.,

представника позивача АТ «УкрСиббанк» - адвоката Горика В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18 квітня 2019 року у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

12 вересня 2014 року представник Публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з вимогами про стягнення заборгованості у розмірі 117 693,70 доларів США, яка станом на 26 серпня 2014 року за курсом НБУ складає 13,365434 грн. за один долар США еквівалентно 1 573 027,37 грн., з яких:

- 54 812,48 доларів США (що еквівалентно 732 592,58 грн.) заборгованість за кредитом, у тому числі 26 629,08 доларів США прострочена заборгованість;

- 51 746,50 доларів США (що еквівалентно 691 614,58 грн.) прострочена заборгованість за процентами;

- 3 734,28 доларів США (що еквівалентно 49 910,28 грн.) пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, нарахована за строк з 26.08.2013 року по 26.08.2014 року;

- 7 400,44 доларів США (що еквівалентно 98 910,08 грн.) пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, нарахована за строк з 26.08.2013 року по 26.08.2014 року та понесені позивачем судові витрати у розмірі 3654 грн. 00 коп., а саме у рівних частках з кожного по 1827 грн. 00 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що між АКІБ «УкрСиббанк», який змінив найменування на ПАТ «УкрСиббанк», відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» №514-V1 від 17 вересня 2009 року, та відповідачем ОСОБА_3 22 січня 2008 року було укладено договір №0 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого їй надано в кредит грошові кошти в розмірі 57 000 доларів США, а відповідач зобов`язалась щомісячно повертати наданий кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетного платежу у розмірі 865 доларів США в день сплати 22 числа кожного місяця, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 22 січня 2019 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту.

За користування кредитними коштами відповідач ОСОБА_3 , яка в подальшому змінила прізвище на « ОСОБА_4 », зобов`язалась сплатити проценти у розмірі 13,40 % річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк - у розмірі збільшеному вдвічі. Сторони домовилися, що за умовами договору розмір процентної ставки може бути змінений. Проценти нараховуються та сплачуються в порядку, передбаченому п.1.3 кредитного договору.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору у відповідності до договору поруки №173927 від 22 січня 2008 року, прийнята порука ОСОБА_2 , згідно якого поручитель зобов`язалась відповідати за виконання позичальником усіх зобов`язань кредитора в повному обсязі, що виникли з кредитного договору.

Позивач вказував в позові, що відповідачі свої зобов`язання за договором не виконали, тому заборгованість складає 117 693,70 доларів США, що станом на 26 серпня 2014 року за курсом НБУ складає 13,365434 грн. за один долар США, що еквівалентно 1 573 027,37 грн., з яких: 54 812,48 доларів США, що еквівалентно 732 592,58 грн. заборгованість за кредитом, у тому числі 26 629,08 доларів США прострочена заборгованість, 51 746,50 доларів США, що еквівалентно 691 614,58 грн. прострочена заборгованість за процентами, 3 734,28 доларів США, що еквівалентно 49 910,28 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, нарахована за строк з 26.08.2013 року по 26.08.2014 року, 7 400,44 доларів США, що еквівалентно 98 910,08 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, нарахована за строк з 26.08.2013 року по 26.08.2014 року.

У зв`язку з вищенаведеним, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 18 квітня 2019 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування вищевказаного рішення, та постановлення нового, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

До суду апеляційної інстанції з`являлась представник апелянта ОСОБА_1 адвокат Поляков О.О., який підтримав апеляційну скаргу і надав суду пояснення (т.2, а.с.91-93, 138-139).

Разом з тим, до суду апеляційної жодного разу не з`явилась відповідач ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленою про час і місце судового засідання, в порядку, передбаченому ч. 9 ст. 130 та ч. 1 ст. 131 ЦПК України, оскільки за зареєстрованою адресою місця свого проживання була відсутньою, а потім взагалі відмовилась отримувати поштову кореспонденцію від суду (т.2, а.с.79, 87, 96-97, 110-111, 119, 133-134, 135).

У зв`язку з цими обставинами, та враховуючи, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції більше двох років (т.2, а.с.52), колегія суддів вирішила слухати справу за участю з`явившихся в судове засідання осіб і на підставі наявних у справі доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив неї (т.2, а.с.62-65), а також усних заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Заперечуючи проти ухваленого судового рішення, заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що вона до суду першої інстанції надала клопотання про застосування строку позовної давності (т.1, а.с.225), а тому суд повинен був його застосувати, оскільки останній платіж було здійснено нею 03 листопада 2008 року у сумі 498,41 доларів США, а звернувся позивач до суду лише 12 вересня 2014 року.

Крім того, апелянт ОСОБА_1 посилалась на неправильність розрахунків кредитної заборгованості, відсотків і пені, оскільки остання стягнута двічі, що прямо протирічить ст. 61 Конституції України.

Також апелянт ОСОБА_1 зазначала, що позивач не мав права видавати їй кредит в іноземній валюті, як споживачу, крім того не попередивши її про валютні ризики під час укладання кредитного договору і не маючи індивідуальної ліцензії на надання кредиту в іноземній валюті.

Колегія суддів зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Ілічівського міського суду Одеської області від 21 листопада 2014 року справу призначено до розгляду (т.1, а.с.49).

Однак, ухвалою того ж суду від 30 березня 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» залишено без розгляду в зв`язку з неодноразовими неявками представника позивача до суду (т.1, а.с.79).

Проте, постановою апеляційного суду Одеської області від 25 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» було задоволено, ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 30 березня 2015 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (т.1, а.с.156-157).

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що між АКІБ «УкрСиббанк», яке змінило найменування на ПАТ «УкрСиббанк», та в подальшому змінило назву на АТ «УкрСиббанк», відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» №514-V1 від 17 вересня 2009 року) (т.1, а.с.8-10) та відповідачем ОСОБА_3 22 січня 2008 року було укладено договір №0 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого їй надано кредит (грошові кошти) в розмірі 57 000 доларів США, а відповідач зобов`язалась щомісячно повертати наданий кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетного платежу у розмірі 865 доларів США в день сплати 22 числа кожного місяця, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 22 січня 2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (т.1, а.с.8-10, 11-19).

За користування кредитними коштами відповідач ОСОБА_3 зобов`язалась сплатити проценти у розмірі 13,40 % річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк - у розмірі збільшеному вдвічі. Сторони домовилися, що за умовами договору розмір процентної ставки може бути змінений. Проценти нараховуються та сплачуються в порядку, передбаченому п.1.3 кредитного договору.

Відповідно до договору поруки №173927 від 22 січня 2008 року, в забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору була прийнята порука ОСОБА_2 , за якою поручитель зобов`язалась відповідати за виконання позичальником усіх зобов`язань кредитора в повному обсязі, що виникли з кредитного договору (т.1, а.с.20-21).

Враховуючи, що відповідачі всупереч договірним зобов`язанням, в установлені терміни не повернули належні грошові кошти, позивач зазначив, що внаслідок цього утворилась заборгованість, яка складає 117 693,70 доларів США, що станом на 26 серпня 2014 року за курсом НБУ складає 13,365434 грн. за один долар США еквівалентно 1 573 027,37 грн., з яких: 54 812,48 доларів США (що еквівалентно 732 592,58 грн.) заборгованість за кредитом, у тому числі 26 629,08 доларів США прострочена заборгованість, 51 746,50 доларів США (що еквівалентно 691 614,58 грн.) прострочена заборгованість за процентами, 3 734,28 доларів США (що еквівалентно 49 910,28 грн.) пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, нарахована за строк з 26.08.2013 року по 26.08.2014 року, 7 400,44 доларів США (що еквівалентно 98 910,08 грн.) пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, нарахована за строк з 26.08.2013 року по 26.08.2014 року, що підтверджується розрахунком (а.с.29-34 т.1) та не спростовано відповідачами.

У зв`язку з цим, АКІБ «УкрСиббанк» направив досудові вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (т.1, а.с.22-23), що підтверджується реєстром замовних відправлень (т.1, а.с.24).

19 лютого 2016 року ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_6 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_4 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (т.1, а.с.142).

Вирішуючи даний спір, суд виходив із того, що відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається матеріалів справи, спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов, позичальник на момент укладання договору не заявляв додаткових вимог щодо роз`яснення його умов та в подальшому виконував їх, договір містить повну інформацію щодо умов кредитування, строк кредитування, процентну ставку за користування кредитом, строки сплати процентів, мету, для реалізації якої споживчий кредит може бути витрачений, а також права та обов`язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність за порушення зобов`язань.

Таким чином, суд дійшов правильного і обгрунтованого висновку, що посилання відповідача на те, що позивач не мав права видавати їй кредит в іноземній валюті, не попередив її про валютні ризики під час укладання кредитного договору, є безпідставними та недоведеними, про що також буде вказано нижче.

Крім того, апелянтом колегії суддів не надано доказів того, що відповідач ОСОБА_1 підписала вказаний кредитний договір під примусом та будь-які винні особи притягнуті до кримінальної або цивільної відповідальності.

Ухвалюючи судове рішення, суд правильно виходив із того, що відповідно до цивільно-процесуального законодавства України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, за змістом 525, 526. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов, заборонена.

В свою чергу відповідачами не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання ними зобов`язань, та які б повністю спростовували суму заборгованості відповідачів перед позивачем та позовні вимоги останнього.

Що стосується заяви відповідача ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності, то суд першої інстанції неправомірно не застосував цього строку, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 357 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 266 ЦК України передбачено, шо зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

У відповідності до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 22.01.2018 року. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості 12.09.2014 року, то суд дійшов висновку, що строк звернення до суду позивачем не пропущено.

Однак даний висновок суду є помилковим, з огляду на наступні обставини.

Так, судом не було враховано, що з позовними вимогами позивач звернувся до суду 12 вересня 2014 року, а тому враховуючи загальний трирічний строк позовної давності позовні вимоги щодо стягнення кредитної заборгованості і відсотків за користування грошовими коштами, мають відраховуватись з 12 вересня 2011 року, у зв`язку з чим сума заборгованості за кредитом складає 44 787,15 доларів США, а прострочена заборгованість за процентами складає 29 155,56 доларів США, що підтверджується наданим позивачем суду довідкою-розрахунком заборгованості відповідачів перед позивачем (т.1, а.с.29-34).

Що стосується пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в сумі 3 734,28 доларів США, а також пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, в сумі 7 400,44 доларів США, то вони підлягають стягненню з відповідачів у повному обсязі, оскільки розраховані в межах спеціального строку позовної давності один рік - за період з 26.08.2013 року по 26.08.2014 року.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що суд незаконно стягнув з відповідачів 2 види пені, з посиланням на ст. 61 Конституції України, є безпідставними, так як із матеріалів справи вбачається, що вищевказана пеня стягнута за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, а також - за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, тобто пеня стягнута за два різні порушення кредитного договору, а тому не є подвійним стягненням, розумінні ст. 61 Конституції України.

Також безпідставними є доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_7 про порушення кредитодавцем, яким в даному випадку був АКІБ «УкрСиббанк», який в подальшому змінив найменування на АТ «УкрСиббанк», щодо несправедливих умов договору про надання споживчого кредиту, який надав їй кредит в іноземній валюті, не маючи на це індивідуальної ліцензії НБУ, а також не роз`яснив їй валютних ризиків, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого стало АТ «УкрСиббанк» має банківську ліцензію на здійснення вказаним банком валютних операцій, що підтверджується Положенням про порядок видачі банкам ліцензії на здійснення банківських операцій, затвердженого правлінням Національного банку України від 06.05.1998 року № 181.

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до ст. 99 Конституції України, ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 524 ЦК України зобов`язання повинно бути виражено у грошовій одиниці гривні.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. З ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями.

Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена п. в) ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

Однак на теперішній час такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено.

Відповідно до листа Національного банку України від 29.05.2001 року № 28-313/2178 вимоги або які-небудь обмеження щодо граничного розміру сум і строків повернення кредитів в іноземній валюті, залучених або надаваних резидентами України, чинним законодавством не встановлено, тому здійснення резидентами операцій по одержанню або наданню кредитів в іноземній валюті не вимагає індивідуальної ліцензії Національного банку України.

Згідно з п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року за № 1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку, та яку АКІБ «УкрСиббанк», яке змінило назву на АТ «УкрСиббанк» має.

З цих підстав, судова колегія зазначає, що АКІБ «УкрСиббанк» мав повне право на укладення з відповідачем ОСОБА_1 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 січня 2008 року в іноземній валюті.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що умови вказаного договору про надання споживчого кредиту є несправедливими, оскільки в них міститься посилання на обов`язок позичальника сплатити комісію і штрафи в іноземній валюті, з посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів», яка забороняє продавцям (виконавцям, виробникам) включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, на що не звернув уваги суд першої інстанції, то на думку колегії суддів вони також є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

За змістом ч. 1 ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо

одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть

перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно

до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно з текстом вищевказаного договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 січня 2008 року кредитор ОСОБА_8 поставила свій особистий підпис внизу кожного аркушу договору, тим самим підтвердила ту обставину, що кожна із умов договору їй зрозуміла і вона з ними погоджується (т.1, а.с.11-19).

Зазначені обставини також свідчать про те, що відповідач ОСОБА_9 у повному обсязі усвідомлювала умови надання банком кредиту, його погашення, а також настання наслідків у разі порушення позичальником своїх зобов`язань, у тому числі щодо валютних ризиків, у зв`язку з чим мають виконуватися сторонами належним чином.

Більше того, оскільки відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом, а також враховуючи те, що кредитні кошти були взяті саме в доларах США і мали погашатись щомісячно в доларах США, позичальник, якою в даному випадку була ОСОБА_10 , мала передбачити курсове коливання гривні, яка мала тенденцію постійно зменшуватись по відношенню до долара США.

Проте, зазначені обставини не перешкодили відповідачу ОСОБА_11 отримати кредит саме в доларах США, а не в гривні України.

Крім викладеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до вищевказаного кредитного договору, між позивачем і відповідачем ОСОБА_3 , яка в подальшому змінила своє прізвище на « ОСОБА_4 », 22 січня 2008 року було укладено договір №0 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого їй надано кредит (грошові кошти) в розмірі 57 000 доларів США, а відповідач зобов`язалась щомісячно повертати наданий кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетного платежу у розмірі 865 доларів США в день сплати 22 числа кожного місяця, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 22 січня 2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту.

З цих підстав, проценти за користування кредитними коштами, які встановлені цим кредитним договором, також мають сплачуватись у доларах США.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне стягнути кредитну заборгованість, проценти за користування кредитними коштами і пеню також в доларах США, без зазначення їх еквіваленту в гривнях України.

Таких правових позицій дотримується Верховний Суд, які викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року, у справі № 761/12665/14-ц.

Таким чином, з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 85 077,43 доларів США, із яких:

44 787,15 доларів США заборгованість за кредитом;

29 155,56 доларів США - прострочена заборгованість за процентами;

3 734,28 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 7 400,44 доларів США пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами.

При цьому, пеня нараховується за один рік - за період з 26.08.2013 року по 26.08.2014 року.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в загальній сумі 85 077,43 доларів США, що складає 72,29 % від пред`явлених 117 693,70 доларів США.

З цих підстав, звідповідачів на користь позивача підлягає стягненню в рівних частках пропорційно до задоволених позовних вимог понесені ним судові витрати у розмірі 2 641,48 грн.

Також з АТ «УкрСиббанк» на користь апелянта ОСОБА_7 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1518,79 грн., що складає 27,71 % від суми сплаченого судового збору у розмірі 5481 грн. (т.2, а.с. 46).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів своєї апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою частково задовольнити позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» та стягнути на користь останнього в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором, простроченими процентами, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, в межах строку позовної давності.

Тобто, з відповідачів на корись позивача підлягає стягненнюв солідарному порядку заборгованість за кредитним договором і простроченими процентами в межах трирічного строку до звернення позивача до суду, а також пеня - в межах річного строку позовної давності - за період з 26.08.2013 року по 26.08.2014 року.

Колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача в рівних частках пропорційно до задоволених позовних вимог понесені ним судові витрати у розмірі 2 641,48 грн.

Також з АТ «УкрСиббанк» на користь апелянта ОСОБА_7 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1518,79 грн., про що вказано вище.

Про незаконність оскаржуваного судового рішення також свідчить те, що суд в своєму рішенні від 18 квітня 2019 року вказав боржника як ОСОБА_3 , в той час як з 19 лютого 2016 року вона змінила прізвище в стала ОСОБА_7 (т.1, а.с.142).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18 квітня 2019 року скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , яка на даний час має прізвище ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» з ОСОБА_3 , яка на даний час є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , а також ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , заборгованість за кредитним договором у розмірі 85 077,43 доларів США (вісімдесят тисяч сімдесят сім доларів США 43 центи), із яких 44 787,15 доларів США (сорок чотири тисячі сімсот вісімдесят сім доларів США 15 центів) - заборгованість за кредитом, 29 155,56 доларів США (двадцять дев`ять тисяч сто п`ятдесят п`ять доларів США 56 центів) прострочена заборгованість за процентами, 3 734,28 доларів США (три тисячі сімсот тридцять чотири долари США 28 центів) - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, нарахована за строк з 26.08.2013 року по 26.08.2014 року, 7 400,44 доларів США (сім тисяч чотириста доларів США 44 центи) пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, нарахована за строк з 26.08.2013 року по 26.08.2014 року.

Стягнути на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , в рівних частках пропорційно понесені позивачем судові витрати у розмірі 2 641,48 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1518,79 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20.12.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра