У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Машевській О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цапенко С.М., заінтересована особа: Державна податкова інспекція у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві, -

В С Т А Н О В И В:

05.11.2010 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ Цапенко С.М., заінтересована особа: Державна податкова інспекція у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві, та ухвала Київського апеляційного суду від 28.10.2020 року про направлення матеріалів скарги до Солом`янського районного суду м. Києва для забезпечення її розгляду.

18.11.2020 року ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва скаргу було залишено без руху для усунення недоліків. 11.12.2020 року представником заявника подана заява на усунення недоліків скарги.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.12.2020 року у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

Вимоги скарги вмотивовані тим, що в провадженні Солом`янського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ знаходиться виконавче провадження №47392683на підставі виконавчого листа Ялтинського міського суду АР Крим від 27.06.2013 року №1/0124/11/2012, відповідно до якого з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача - ДПІ у Солом`янському районі стягуються судові витрати у сумі 113152,12 грн. по кримінальній справі.

Разом з тим, вирок Ялтинського міського суду АР Крим від 24.09.2012 року по справі 1/0124/11/2012, який ухвалою Апеляційного суду АР Крим від 10.01.2013 року був залишений без змін та на виконання якого був виданий виконавчий лист Ялтинського міського суду АР Крим, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.09.2013 року щодо ОСОБА_1 в частині засудження за ч.4 ст. 190 КК України скасовано (в частині виправдання ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 209 КК України вирок залишено в силі), а справу направлено на новий розгляд.

Між тим, інших судових рішень по зазначеній справі на даний час не існує, листом від 22.07.2019 року №21-541 за вих-19 прокуратура Автономної Республіки Крим повідомила, що нею не проводяться досудових розслідувань та не здійснюються процесуальне керівництво та/або підтримання державного обвинувачення відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ.

Проте, станом на дату подання даної скарги головний державний виконавець Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цапенко С.М. жодних дій щодо вирішення цього питання не вчинила, виконавче провадження не закінчила.

За таких обставин просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця, зобов`язати державного виконавця закінчити виконавче провадження, а також провести інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

03.02.2021 року від головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цапенко С.М. надійшла копія матеріалів виконавчого провадження №47392683 та 11.02.2021 року ним надані письмові пояснення на скаргу, з яких вбачається заперечення проти даної скарги з огляду на правомірність вчинення дій у відповідності до чинного законодавства.

Погоджується, що відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5-4167км 13 вирок Ялтинського міського суду АРК від 24.09.2012 року та ухвала Апеляційного суду АРК від 10.01.2013 року щодо ОСОБА_1 в частині його засудження за ч.4 ст.190 КК України скасовани і справа направлена на новий судовий розгляд. Однак в решті судові рішення залишені без змін, тому, на думку державного виконавця, судове рішення в частині стягнення судових витрат в сумі 113152,12 грн. по кримінальній справі з ОСОБА_1 підлягає виконанню.

02.01.2018 року до Відділу надійшла заява представника боржника про закінчення у зв`язку зі скасуванням рішення виконавчого провадження ВП № 39402214, зняття арештів та виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників. Але на підставі вищевикладеного вважає, що правові підстави для винесення постанови про закінчення ВП №39402214 відсутні.

Представник заінтересованої особи - стягувача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином. Неявка стягувача не перешкоджає розгляду скарги.

Вислухавши учасників виконавчого провадження, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що в провадженні Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться виконавче провадження №39402214, відкрите 20.08.2013 року відносно боржника ОСОБА_1 , стягувач ДПІ у Солом`янському районі, на підставі виконавчого листа Ялтинського міського суду АР Крим від 27.06.2013 року №1/0124/11/2012 про стягнення судових витрат у сумі 113152,12 грн. по кримінальній справі в дохід держави в рівних частинах з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Також 24.04.2015 року до Відділу надійшов на виконання виконавчий лист Солом`янського районного суду м. Києва №2-594-1/09 від 07.05.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 боргу у розмірі 101215,00 грн.

Постановою старшого державного виконавця Цапенко С.М. від 27.04.2015 року виконавче провадження №39402214 приєднано до зведеного виконавчого провадження №47392683.

Станом на 03.02.2021 року рішення не виконані.

Так, вироком Ялтинського міського суду АР Крим від 24.09.2012 року ОСОБА_1 було засуджено за ч.4 ст. 190 КК України, за ч. 3 ст. 209 КК України - виправдано, вирішено питання судових витрат по справі.

Ухвалою Апеляційного суду АР Крим від 10.01.2013 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.09.2013 року вирок Ялтинського міського суду АР Крим від 24.09. 2012 року та ухвала Апеляційного суду АР Крим від 10.01.2013 року щодо ОСОБА_1 в частині засудження за ч.4 ст. 190 КК України скасовано, справу направлено на новий розгляд, в решті судові рішення залишені в силі (тобто, в частині виправдання ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 209 КК України).

Таким чином, відповідно до зазначеної ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ засудження ОСОБА_1 за ч.4 ст. 190 КК України скасовано, виправдання ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 209 КК залишено в силі.

При цьому інших судових рішень по зазначеній справі на даний час не встановлено.

Крім того, листом від 22.07.2019 року №21-541 за №21-541вих-19 прокуратура Автономної Республіки Крим повідомила, що згідно відомостей ЄРДР станом на 19.07.2019 року прокуратурою не проводиться досудове розслідування та не здійснюється процесуальне керівництво та/або підтримання державного обвинувачення відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ.

Частиною 2 ст. 39 Закону передбачено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 40 Закону, у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Між тим, порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби залежить від наведеної в законодавстві класифікації суб`єктів оскарження.

Так, ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи Державної виконавчої служби розглядає суд за загальними правилами Цивільного процесуального кодексу з особливостями, установленими ст. 386 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

Отже, як право на звернення зі скаргою в порядку цивільного судочинства, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням, яке вчиняється відповідним відділом державної виконавчої служби чи приватним виконавцем.

Разом з тим, порядок вирішення судом питань, які виникають під час виконання вироку, врегульований ст.537 КПК України.

Так, згідно із ч.ч.3,4 ст. 535 КПК України у разі, якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження. Органи, особи, які виконують судове рішення, повідомляють суд, який постановив судове рішення, про його виконання.

Проте, зазначеними нормами не встановлено порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби. Водночас відсутнє і посилання на можливість такого оскарження за правилами ЦПК.

В той же час ч.1 ст.287 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Також ч.1 ст.181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

При цьому, як вбачається з правової позиції, висловленої у постанові ВП ВС від 27.03.2019 року (справа № 824/297/18-а, http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/81573910), аналіз наведених правових положень у сукупності з обставинами справи дають підстави для висновку, що спір з приводу оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого судом у кримінальній справі, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки КПК України не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб.

Тобто, лише у разі оскарження дій державного виконавця щодо виконання виконавчого документа, який був виданий на виконання задоволеного в межах кримінального провадження цивільного позову, то такий спір належить до юрисдикції суду, який видав виконавчий документ, та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 07.06.2016 року, 22.02.2017 року, Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 12.09.2018 року та Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року, 21.11.2018 року та інших.

Оскільки у даному випадку стороною виконавчого провадження (боржником) оскаржуються дії державного виконавця у виконавчому провадженні з виконання вироку суду у частині стягнення в дохід держави судових витрат кримінального провадження, а не на виконання задоволеного цивільного позову, і законами України не встановлено іншого порядку оскарження цих дій, то суд дійшов висновку, що спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки правило ст. 181 КАС України є універсальним, як це визначено правовою позицією Великої Палати.

Представник заявника посилався на відмову у відкритті за цими ж обставинами провадження в адміністративній справі ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.03.2018 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2018 року.

Разом з тим, слід врахувати, що остаточно правову позицію Верховний Суд щодо підвідомчості справ стосовно оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця з примусового виконання виконавчого листа, виданого судом у кримінальній справі, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства сформував у постанові від 27.03.2019 року.

Таким чином, вказаний спір належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки чинним законодавством, КПК України чи ЦПК України, не встановлено іншого порядку судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, тобто не віднесено розгляд таких скарг до цивільної юрисдикції.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні вироків судів у частині, що підлягає примусовому виконанню державною виконавчою службою (про стягнення штрафів, конфіскацію майна тощо), порядок розгляду яких адміністративними судами встановлено ст. 181 КАС України.

Таким чином, визначивши характер спору, суб`єктний склад правовідносин, предмет та підстави заявлених вимог, суд дійшов висновку щодо належності даного спору до юрисдикції адміністративного суду та закриття провадження в порядку цивільного судочинства у справі за даною скаргою, оскільки порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених правилами Цивільного процесуального кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Керуючись ст.ст.447,448 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цапенко С.М., заінтересована особа: Державна податкова інспекція у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 01 березня 2021 року.

Суддя: