22-ц/804/944/21

Номер провадження 22-ц/804/944/21
У Х В А Л А
про залишення апеляційної скарги без руху
01 березня 2021 року місто Маріуполь
Донецький апеляційний суд у складі судді судової палати у цивільних справах Биліни Т.І., перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2018 року у складі суду Васильченко О.Г., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-
Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Не погодившись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 22.02.2021 року подав до суду першої інстанції апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строків на апеляційне оскарження та про відстрочення (зменшення) судового збору, яка разом із справою надійшла до Донецького апеляційного суду 23.02.2021 року.

Апеляційне провадження у справі не може бути відкрито виходячи з наступного.

Відповідно до ст.354 ЦПК України, рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до вимог ч.3 ст.357 ЦПК України, апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 ЦПК України, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків, або вказати інші підстави для поновлення строку.

В клопотанні про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження зазначає, що текст рішення було ним отримано 12 лютого 2021 року, про що міститься відмітка в матеріалах справи. Раніше звернутись за отримання оскаржуваного рішення він не мав можливості, оскільки на протязі 2020 року було оголошено пандемію короновірусної хвороби, карантинні заходи за якою на протязі року постійно продовжувались, також він не мав можливості звернутися за допомогою к фахівцю у галузі права, оскільки мав скрутне матеріальне становище та тривалий час перебував на лікуванні у зв`язку з короновірусом, проходив тяжкий реабілітаційний період. Таким чином, звернутись за оскарженням рішення у встановлений законом строк він не мав можливості з поважних, не залежних від її волі причин.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення було винесено 22 грудня 2018 року.

18 грудня 2018 року відповідачем ОСОБА_1 було надано до суду першої інстанції заяву, в якій він просив справу розглянути у його відсутність, проти позовних вимог не заперечував, визнав їх в повному обсязі. (а.с.17)

Вказана обставина надає підстави вважати, що відповідач був обізнаний, що позов надійшов до суду, та повинен був виявити свою зацікавленість у наслідках його розгляду.

Крім того, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2018 року було оприлюднено 26 грудня 2018 року. Дата набрання законної сили 22.01.2019 року.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Також, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 отримала під власноруч написану розписку копію оскаржуваного рішення та виконавчий лист. (а.с.21)

Відповідно до супровідного листа Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області направив на адресу Центрального ВДВС ГТУЮ виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору. (а.с.22)

Тому, відповідачу ОСОБА_1 слід зазначити коли саме йому стало відомо про відкриття виконавчого провадження, а отже і про існування оскаржуваного рішення.

У своєму клопотанні про поновлення пропущеного строку відповідач зазначив, що оскаржуване рішення ним було отримано 12 лютого 2021 року, проте як в матеріалах справи мається відмітка, про отримання оскаржуваного рішення 15 лютого 2021 року.

Тому, відповідачу потрібно визначитись, коли саме ним було отримано оскаржуване рішення.

Також, у своєму клопотанні про поновлення пропущеного строку відповідач зазначив, що він не мав можливості звернутися за допомогою к фахівцю у галузі права, оскільки мав скрутне матеріальне становище та тривалий час перебував на лікуванні у зв`язку з короновірусом, проходив тяжкий реабілітаційний період.

Проте, доказів в підтвердження того, що він тривалий час перебував на лікуванні у зв`язку з короновірусом та проходив тяжкий реабілітаційний період, до апеляційної скарги не надано, тому пересвідчитись в цьому не має можливості.

Крім того, в клопотанні про поновлення пропущеного строку відповідач вказав, що раніше звернутись за отриманням оскаржуваного рішення він не мав можливості, оскільки на протязі 2020 року було оголошено пандемію короновірусної хвороби, карантинні заходи за якою на протязі року постійно продовжувались.

Проте, як вже зазначалося, оскаржуване рішення було винесено 22 грудня 2018 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 на усій території України з 12 березня 2020 року установлено карантин.

Апеляційна скарга відповідачем була подана 22 лютого 2021 року.

Поважних причин, чому відповідач не звертався за отриманням оскаржуваного рішення в період з 22 грудня 2018 року (день винесення рішення) по 12 березня 2020 року (день встановлення карантину), тобто більше року відповідачем не наведено, а тому не зрозуміло, чому відповідач будь-яких процесуальних дій, спрямованих на реалізацію своїх прав щодо оскарження рішення суду першої інстанції, не здійснював.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенціївправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі № 3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обгрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають грунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata. При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

При вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції виходить з того, що безпідставне поновлення строку на оскарження рішення суду є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у такому його елементі справедливого судового розгляду як принцип правової визначеності.

Разом з тим, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

А тому, зазначені відповідачем ОСОБА_1 причини пропуску строку на апеляційне оскарження не є поважними причинами.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без руху і відповідачу пропонується надати докази на підтвердження обставин, зазначених в мотивувальній частині ухвали або вказати інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Керуючись ст. 185, 356, 357 ЦПК України,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2018 року залишити без руху.

Надати строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для надання доказів на підтвердження обставин, зазначених в мотивувальній частині ухвали або зазначити інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому ст.358 ЦПК України.

Суддя Т.І. Биліна