Провадження №2/523/5074/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"01" грудня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.

за участю секретаря судових засідань Нестеренко Л.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплопостачання м Одеси», треті особи: Перший Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_1 , про скасування арешту з нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

Від імені та в інтересах ОСОБА_1 до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до КП «Теплопостачання м Одеси», треті особи: Перший Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_1 , про скасування арешту з нерухомого майна, звернувся представник позивача адвокат Бороган Валентин Володимирович.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що у 2020 році позивачу ОСОБА_1 , стало відомо про наявність накладеного арешту на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , що йому належить. В ході з`ясування обставин накладення арешту стало відомо, що арешт накладено постановою державної виконавчої служби в рамках примусового виконання судового наказу (№ 2-н-1959/10) виданого Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Теплопостачання м. Одеси» заборгованості у розмірі: 9 587 грн. 75 коп. Разом з цим, позивач у справі учасником цивільних проваджень не був, заборгованості перед стягувачем не має. Також, у позові зазначено, що згідно листа-відповіді Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавче провадження знищено в порядку передбаченому ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», що виключає можливість врегулювання спору у позасудовому порядку. На підставі викладеного просить зняти арешт з нерухомого майна, а саме: Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою Першого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції в рамках виконавчого провадження № 27564099 з примусового виконання судового наказу (№ 2-н-1959/10) виданого Київським районним судом м. Одеси та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.10.2011 року за № 11772880 про арешт майна Ѕ частки квартири.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 13 вересня 2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилась, разом з цим, на адресу суду 01.12.2021 року (вх. № 9611) надійшло клопотання представника позивача адвоката Бороган В.В. про розгляд справи за відсутності позивача, в якому представник зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.26).

Представник відповідача: Комунального підприємства «Теплопостачання м Одеси, в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи відповідач повідомлений належним чином та своєчасно (а.с.24), про причини не явки суд не повідомив, зав про відкладення справи або відзиву на позов не надав.

Представник третьої особи Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та ОСОБА_1 в судове засідання також не з`явились, треті особи про час та місце слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно (а.с.22-23, 25) про причини не явки суду не повідомили, заяв про відкладення слухання справи не надали, заперечення на позовну заяву на надходили.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2021 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У позовній заяви про зняття арешту представник позивача зазначає, що арешт накладений постановою Першого Київського ВДВС не має відношення до майнових зобов`язань позивача у справі, оскільки, позивач не був боржником за судовим наказом виданим Київським районним судом м. Одеси, а відтак і не був стороною виконавчого провадження, накладення арешту на майно позивача стало співпадінням його особистих даних з даними боржника за вказаним виконавчим провадженням. У зв`язку з цим просить скасувати арешт.

Згідно судового наказу справа № 2-н-1959/10 від 29.09.2010 року, останній видано за завою стягувача КП «Теплопостачання міста Одеса» про стягнення заборгованості за теплову енергію у розмірі: 9 557 грн. 75 коп., що виникла у боржника ОСОБА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.8).

Позивач зазначає, що він є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , та ні коли не мав у власності квартири за адресою: АДРЕСА_4 .

Судом досліджується копія Свідоцтва про право власності на житло від 22.02.1994 року виданого Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Одеської міської ради народних депутатів, згідно якого квартира АДРЕСА_1 на праві спільної (часткової) власності належить: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.9).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт нерухомого майна, реєстраційний номер 11772880, що накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, в-3/1866/27564099, від 27.10.2011 року, що накладений в межах стягнення заборгованості на користь КП «Теплопостачання м. Одеси» у розмірі: 9 587 грн. 75 коп. (а.с.10).

Згідно листа Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зазначено, що 13.01.2021 року державним виконавцем Відділу винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, на підставі п.10. ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (№ 606-ХІV від 21.04.1999 із змінами) № 27564099 та спрямовано виконавчий документ для виконання до Першого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ. Також в листі зазначено, що відповідно до п.9.9. Порядку роботи з документами в органах державного виконавчої служби строк зберігання завершених виконавчих проваджень переданих на зберігання, становить 3-ри роки. Крім цього, в листі зазначено, про неможливість зняття арешту з майна, який був накладений 27.10.2011 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № В-3/1866/27564099 Першим Київським ВДВС (а.с.11-12).

Інформація щодо знищення виконавчого провадження також підтверджується листом Управління забезпечення Примусового виконання рішень в Одеській області від 02.09.2020 року № К-1270-10 (а.с.13).

Судом досліджується заява КП «Теплопостачання м. Одеси» від 12.07.2021 року вих. № 02.01.-21/438 адресована начальнику Київського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу виданого Київським районним судом м. Одеси від 09.06.2011 року у справі № 2-н-1959/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Теплопостачання м. Одеси» боргу у розмірі: 9 557 грн. 75 коп. Де, стягувач зазначає, що боржником за даним виконавчим провадженням є ОСОБА_1 , 1967 року народження, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.14).

Також, представником позивача надано лист Київського районного суду м. Одеси від 03.09.2021 року вих. № 22612 щодо якого вбачається, що матеріали справи № 2-н-1959/10 знищено за спливом терміну зберігання (а.с.15).

Таким, чином з досліджених судом документів, судом встановлено, що боржник за виконавчим провадженням по виконанню судового наказу (№ 2-н-1959/10) є ОСОБА_1 , 1967 року народження, в той час, як арешт накладено на майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не є стороною у виконавчому провадженні.

Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна, яке було накладено 2011 року.

Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності.

Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким він розпоряджається на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку.

Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України).

У відповідності до пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Отже, накладення арешту на майно позивача обмежує його права як власника, щодо вільного користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи наявність накладеного арешту на нерухоме майно та заборони здійснення відчуження майна, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_1 та необхідність скасування такого арешту.

Позивачем не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 3, 95, 247, 259, 265, 280-283, 315, 319 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплопостачання м Одеси», треті особи: Перший Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_1 , про скасування арешту з нерухомого майна - задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна та оголошення заборони на його відчуження, а саме з Ѕ частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , накладений Першим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в рамках виконавчого провадження № 27564099 з примусового виконання судового наказу № 2-н-1959/10 виданого Київським районним судом м. Одеси від 09.06.2011 року.

Виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.10.2011 року за № 11772880 про арешт Ѕ частки квартири за адресою: АДРЕСА_3

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня отримання рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення суду складено 06.12.2021 року.

Суддя: