Єдиний унікальний номер 229/3905/20
Номер провадження 2/229/170/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого -судді Гонтар А.Л.

при секретарі Білик О.А.

за участі позивача ОСОБА_1

представника відовідача Щербаня О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ПРАТ 'Дружківський завод металевих виробів' про зобов`язання прийняти на роботу та відшкодування шкоди за час вимушеного не працевлаштування ,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся 31 серпня 2020 року до Дружківського міського суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що він перебуває на обліку у Дружківському міському центрі зайнятості з 13 травня 2014 року. 10 червня 2020 року Дружківський міський центр зайнятості направив його для працевлаштування на вільне робоче місце до ПРАТ "Дружківський завод металевих виробів". В цей же день він прибув на завод у відділ кадрів, начальник бюро йому відмовила у прийняті на роботу, вказавши причину, що він не відповідає вимогам, при цьому не вивчала ніякі документи та не розмовляла з ним. Він вважає, що така відмова у прийняті на роботу є незаконною.

Просить зобов`язати адміністрацію ПРАТ "Дружківського заводу металевих виробів" прийняти його на роботу слюсарем - ремонтником 4 розряду з 10 червня 2020 року. Стягнути середній заробіток за вимушений прогул з 10 червня 2020 року за незаконну відмову в прийняття на роботу до повного оформлення його на роботу за кожен місяць у розмірі 6777 грн.

07 вересня 2020 року провадження по справі було відкрито та справу призначено у підготовче засідання на 13 жовтня 2020 року (а.с.16-17).

07 жовтня 2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача, згідно якого вони вважають, що позовна заява Позивача є необгрунтованою, а викладені в ній обставини та посилання на порушення - є спотвореними та не відповідають дійсності.

Так, відповідно до штатного розкладу станом на 28 травня 2020 року у Відповідача були вакансії слюсаря-ремонтника 6 розряду гаряче-пресового відділення та слюсаря-ремонтника 6 розряду відділення по обслуговуванню ІМЦ. Відповідач мав необхідність заповнити вакансію слюсаря-ремонтника 6 розряду відділення по обслуговуванню ІМЦ.

В зв`язку з тим, що заказів на виготовлення залізничного кріплення, яке виготовляється в гаряче-пресовому відділенні, не було, робітники тривалий час знаходились на простої, Відповідач не планував заповнення вакансії слюсаря-ремонтника 6 розряду цього відділення.

28 травня 2020 року Відповідач надав до Дружківського міського центру зайнятості інформацію про попит на робочу силу (вакансії), по формі№3-ПН. В числі вакансій була вказана професія слюсаря - ремонтника. З метою залучення більшої кількості претендентів був вказаний 4 розряд.

03 червня 2020 року до Відповідача з заявою про прийом на роботу на посаду слюсар - ремонтник звернувся громадянин ОСОБА_2 , який стояв на обліку в Центрі зайнятості як безробітний. В той же день керівництвом Відповідача з ОСОБА_2 була проведене співбесіда, він був ознайомлений з місцем роботи, був перевірений рівень його кваліфікації. По результатам співбесіди, він отримав згоду від керівництва та служб Відповідача в прийомі на роботу і був направлений на обов`язковий попередній медичний огляд.

10 червня 2020 року з направленням Дружківського працевлаштування на робоче місце слюсар - ремонтник до Відповідача звернувся Позивач.

На цей час Відповідач вже не міг прийняти на роботу за вакансією слюсаря - ремонтника 6 розряду відділення по обслуговуванню ІМЦ, тому що на цю вакансію отримав згоду ОСОБА_2 .

Відповідачем була розглянута можливість прийому Позивача на роботу на вакансію слюсаря-ремонтника 6 розряду гаряче-пресового відділення. В зв`язку з тим, що Позивач раніше працював на підприємстві, Відповідач знав рівень кваліфікації Позивача, знав, які роботи він виконував, знав яке обладнання обслуговував.

В гаряче-пресовому відділенні встановлені автоматичні гарячевисадочні лінії НК8-25, автоматична лінія Л316, преса для гарячої висадки гайок АМР-30, холодно висадочні автомати КА-84, прес гайковий гарячевисадочний WM-5. Це особливо складне великогабаритне устаткування, автоматичні лінії. Виконувати ремонт цього обладнання може, відповідно до Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників (Випуск 42 «Оброблення металу», частина 2 «Робітники», Книга 4 «Слюсарні та складальні роботи у виробництвах машин та устаткування») слюсар-ремонтник 6 розряду.

Отже, Відповідачем було встановлено, що Позивач має спеціальність слюсаря по ремонту обладнання 5 розряду, Позивач ніколи не обслуговував вищевказане обладнання, тому він не міг бути прийнятий на вакансію слюсаря - ремонтника 6 розряду гаряче- пресового відділення. У зв`язку з цією обставиною Позивачу було відмовлено в прийомі на роботу, а в корінці направлення на працевлаштування було вказане, що він не відповідає вимогам.

Відповідач не мав і не має можливості прийняти на роботу Позивача в зв`язку з відсутністю вакансій, на які може претендувати Позивач за своєю кваліфікацією.

Вважають, що на 10 червня 2020 року на вакантну професію слюсаря - ремонтника 6 розряду відділення по обслуговуванню ІМЦ був попередньо прийнятий робітник, який після проходження медогляду був зобов`язаний приступити до роботи. Він приступив до роботи з 18 червня 2020 року. Відмова у прийнятті на роботу була обґрунтована.

Позивач не наводить доводів та не надає доказів, що він належить до кола осіб, з якими Відповідач зобов`язаний був укласти трудовий договір (запрошення на роботу в порядку переведення, молоді спеціалісти, котрих в установленому законом порядку направлено на роботу в дану організацію, тощо). Із дискримінаційною ознакою відмова у прийнятті на роботу Позивача не пов`язана.

Відмова у прийнятті на роботу Позивача пов`язана з недостатньою кваліфікацією Позивача, у зв`язку з чим порушення Відповідачем вимог статті 22 КЗпП України не вбачається.

Крім того, з Відповідачем була проведена співбесіда, на якій йому було роз`яснені причини відмови, а саме відсутність вакансії слюсаря-ремонтника, на яку він може претендувати та неможливість прийняття його на вакансію слюсаря-ремонтника 6 розряду гаряче-пресового відділення за недостатньою кваліфікацією.

Відмова була письмово обґрунтована. Уповноваженою особою Відповідача на корінці направлення особисто була зроблена відмітка у графі «Відповідь про прийняте рішення» - «Не відповідає вимогам». Відповідач вправі був відмовити у прийнятті на роботу, посилаючись на недостатній рівень кваліфікації робітника, тому що рівень кваліфікації відповідає змісту трудової функції.

Зауважують, що Законом України "Про зайнятість населення" не передбачено обов`язку роботодавця щодо прийняття на роботу осіб, які направлені із центру зайнятості на працевлаштування.

Згідно наказу Мінсоцнолітики від 17.08.2015 р. № 848 "Про затвердження форм Персональної картки та додатків до неї, заяви про надання (поновлення) статусу безробітного та направлення на працевлаштування», затверджено форму направлення на працевлаштування. Згідно із зазначеною формою, на корінці направлення на працевлаштування, яке центр зайнятості видає безробітному (незалежно від його категорії) для відвідування ним роботодавця, графу «Відповідь про прийняте рішення» (щодо працевлаштування) заповнює роботодавець, а шукач роботи повертає корінець направлення до центру зайнятості. Роботодавець ставить відмітку (або наводить пояснення) біля належної причини відмови у працевлаштуванні.

Таким чином, для роботодавця обов`язковим є наведення письмового обґрунтування відмови у працевлаштуванні безробітних, які направлені до роботодавця центром зайнятості. Саме по собі направлення з Центру зайнятості не породжувало обов`язковість прийняття Позивача на вакантну посаду.

Позивач вимагає стягнення шкоди, яка не підтверджується жодним доказом.

Позивач вважає, що Відповідач повинен йому виплатити заробітну плату, яку він міг отримати за звичайних обставин, якби його право не було порушено.

Чинне законодавство про працю не визначає підстав та умов настання матеріальної відповідальності роботодавця, а лише констатує згідно норм КЗпП України випадки настання відповідальності роботодавця (наприклад, у разі незаконного звільнення, незаконного переводу на іншу роботу, затримання видачі трудової книжки чи несвоєчасних розрахунків при звільненні, незаконного відсторонення від роботи тощо).

Позивач не вказав випадок, передбачений КЗпП України, який, як підстава, надає йому право на отримання відшкодування.

Відшкодування шкоди за час вимушеного непрацевлаштування не передбачено трудовим законодавством України. Ці втрати повинні бути реальними, а не надуманими, оскільки Позивач міг бути визнаний не придатним до роботи за результатами медичного огляду, у Позивача міг бути інший розмір заробітної плати.

Просят у задоволенні позовних вимог Позивача відмовити в повному обсязі (а.с.21-22).

12 листопада 2020 року позивачем було заявлено відвід судді (а.с.33).

Ухвалою Дружківського міського суду від 12 листопада 2020 року у відводі судді було відмовлено (а.с. 37-39).

09 грудня 2020 року підготовче засідання було закрито справу призначено до судового розгляду на 18 січня 2021 року та по справі витребуванні докази (а.с. 46-48).

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги з підстав, викладених у позові. Вважає, якщо центр зайнятості видав йому направлення на вільне робоче місце, значить на підприємстві була вакансія слюсаря ремонтника. 10 червня 2020 року він одразу прийшов до ПРАТ "Дружківський завод металевих виробів", але йому було відмовлено у прийняті на роботу, без пояснення причин. Вважає, що відмова в працевлаштуванні є незаконною. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав. Пояснив в судовому засіданні, що 10 червня 2020 року позивачу було видано центром зайнятості направлення на працевлаштування до ПРАТ "Дружківський завод металевих виробів" на посаду слюсаря -ремонтника. Але коли він прийшов на підприємство, то було з`ясовано, що він слюсар-ремонтник 5 розряду, тоді як у підприємства були наявні вакансії слюсар-ремонтник 6 розряду. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню за таких обставин.

Судом встановлено, що позивач зареєстрований як безробітний в Дружківському міському центрі зайнятості з 13 червня 2014року до теперішнього часу (а.с.9).

10 червня 2020 року позивач отримав в міському центрі зайнятості направлення на працевлаштування № 00006003 на вільне робоче місце слюсаря ремонтника на вакансію ПРАТ "Дружківський завод металевих виробів". А саме, освітній рівень- професійно-технічний, стаж роботи за професією - 3 роки, розряд 4, наявність попереднього медичного огляду (а.с.2,3).

10 червня 2020 року представником підприємства начальником бюро ВП М.О. Войтеленко в корінці направлення на працевлаштування № 0006003 від 10 червня 2020 року здійснено позначку «не відповідає вимогам» (а.с.3).

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно зі статтею 22 КЗпП України забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу.

Стаття 22 КЗпП України передбачає наявність двох окремих складів правопорушень трудового законодавства при відмові у прийнятті на роботу, а саме: необґрунтована відмова у прийнятті на роботу і відмова у прийнятті на роботу за ознаками дискримінації особи у випадках, як прямо передбачених частиною другою статті 22 КЗпП України, так і в інших нормах законодавства.

Відповідно до положень статті 21 КЗпП України укладення трудового договору, як і будь-якої іншої двосторонньої угоди, потребує згоди не тільки працівника, а й власника або уповноваженого ним органу. Зазначеним забезпечується оптимальне узгодження інтересів роботодавця і особи, яка бажає укласти трудовий договір, інакше роботодавець буде позбавлений можливості у повному обсязі виконувати свої функціональні обов`язки щодо підбору та розміщення кадрів і нести відповідальність за той обсяг роботи, за який він відповідає за законом.

Вказаний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 159/2298/16-ц (провадження № 61-5664св18).

Отже, для роботодавця обов`язковим є наведення письмового обґрунтування відмови у працевлаштуванні безробітних, які направлені до роботодавця центром зайнятості. Саме по собі направлення з центру зайнятості не породжувало обов`язковість прийняття позивача на посаду слюсара-ремонтника.

Відповідно до штатного розкладу станом на 10 червня 2020 року у відповідача були вакансії слюсаря-ремонтника 6 розряду гаряче-пресового відділення та слюсаря-ремонтника 6 розряду відділення по обслуговуванню ІМЦ. Відповідач мав необхідність заповнити вакансію слюсаря-ремонтника 6 розряду відділення по обслуговуванню ІМЦ (а.с.26).

28 травня 2020 року Відповідач надав до Дружківського міського центру зайнятості інформацію про попит на робочу силу (вакансії), по формі№3-ПН. В числі вакансій була вказана професія слюсаря - ремонтника (а.с.5).

Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що у попиті на робочу силу було вказано саме 4 розряд з метою залучення більшої кількості претендентів.

03 червня 2020 року до відповідача з заявою про прийом на роботу на посаду слюсар - ремонтник звернувся громадянин ОСОБА_2 , який стояв на обліку в Центрі зайнятості як безробітний (а.с.24).

Представник відповідача пояснив у судовому засіданні, що в той же день керівництвом з ОСОБА_2 була проведене співбесіда, він був ознайомлений з місцем роботи, був перевірений рівень його кваліфікації. По результатам співбесіди, він отримав згоду від керівництва та служб відповідача в прийомі на роботу і був направлений на обов`язковий попередній медичний огляд, що підтверджується направленням та висновком медичної комісії (а.с.24-25).

10 червня 2020 року з направленням із Дружківського міського центру зайнятості на працевлаштування на робоче місце слюсар - ремонтник до відповідача звернувся ОСОБА_1 .

Представник відповідача пояснив, що на цей час Відповідач вже не міг прийняти на роботу за вакансією слюсаря - ремонтника 6 розряду відділення по обслуговуванню ІМЦ, тому що на цю вакансію отримав згоду ОСОБА_2 . Відповідачем була розглянута можливість прийому Позивача на роботу на вакансію слюсаря-ремонтника 6 розряду гаряче-пресового відділення. В зв`язку з тим, що Позивач раніше працював на підприємстві, Відповідач знав рівень кваліфікації Позивача, знав, які роботи він виконував, знав яке обладнання обслуговував. В гаряче-пресовому відділенні встановлені автоматичні гарячевисадочні лінії НК8-25, автоматична лінія Л316, преса для гарячої висадки гайок АМР-30, холодно висадочні автомати КА-84, прес гайковий гарячевисадочний WM-5. Це особливо складне великогабаритне устаткування, автоматичні лінії. Виконувати ремонт цього обладнання може, відповідно до Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників (Випуск 42 «Оброблення металу», частина 2 «Робітники», Книга 4 «Слюсарні та складальні роботи у виробництвах машин та устаткування») слюсар-ремонтник 6 розряду.

Відповідно до посвідчення № 80 від 18 лютого 1981 року ОСОБА_1 мав спеціальність слюсар по ремонту обладнання 5 розряду (а.с.4).

Представник відповідача пояснив у судовому засіданні, що позивач ніколи не обслуговував вищевказане обладнання, тому він не міг бути прийнятий на вакансію слюсаря - ремонтника 6 розряду гаряче- пресового відділення. У зв`язку з цією обставиною Позивачу було відмовлено в прийомі на роботу, а в корінці направлення на працевлаштування було вказане, що він не відповідає вимогам.

При цьому слід вказати, що Законом України "Про зайнятість населення" не передбачено обов`язку роботодавця щодо прийняття на роботу осіб, які направлені із центру зайнятості на працевлаштування. Відповідно до ч. 3 ст. 50 цього закону роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізовує державну політику в сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Згідно наказу Мінсоцполітики від 17.08.2015 р. N 848 "Про затвердження форм Персональної картки та додатків до неї, заяви про надання (поновлення) статусу безробітного та направлення на працевлаштування", затверджено форму направлення на працевлаштування. Згідно із зазначеною формою, на корінці направлення на працевлаштування, яке центр зайнятості видає безробітному (незалежно від його категорії) для відвідування ним роботодавця, графу "Відповідь про прийняте рішення" (щодо працевлаштування) заповнює роботодавець, а шукач роботи повертає корінець направлення до центру зайнятості. Роботодавець ставить відмітку (або наводить пояснення) біля належної причини відмови у працевлаштуванні.

Отже, для роботодавця обов`язковим є наведення письмового обґрунтування відмови у працевлаштуванні безробітних, які направлені до роботодавця центром зайнятості. Саме по собі направлення з центру зайнятості не породжувало обов`язковість прийняття позивача на посаду слюсара ремонтника.

Відповідно до частини першої ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, позивач не зазначив доводів та не подав доказів про те, що він відноситься до категорії осіб, які підлягають обов`язковому прийняттю на роботу, незалежно від наявності інших кандидатур (ч. 2 ст. 22 КоЗпП України, чи інші закони України).

При цьому суд бере до уваги доводи представника відповідача про те, що враховуючи зміст ст. 21 КЗпП України, укладення трудового договору, як і будь-якої іншої двосторонньої угоди, потребує згоди не тільки працівника, а й власника або уповноваженого ним органу. Цим забезпечується оптимальне узгодження інтересів роботодавця і особи, яка бажає укласти трудовий договір, інакше роботодавець буде позбавлений можливості у повному обсязі виконувати свої функціональні обов`язки щодо підбору та розміщення кадрів і нести відповідальність за той обсяг роботи, за який він відповідає згідно закону.

Також, з матеріалів справи видно, що на час звернення ОСОБА_1 із направленням про працевлаштування були наявні вакансії слюсара-ремонтника 6 розряду, вакансій слюсара-ремонтника 4 та 5 розряду не було.

Суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що на підприємстві була вакансія слюсаря-ремонтника 4 розряду, оскільки такий розряд було вказано у напрвавленні з Центру зайнятості. Так доказом, який підтверджує наявність аюо відсутність вакансій є штатний розклад, із якого вибачається, що на 10 червня 2020 року у відповідача були наявні вакансії слюсара-ремонтника 6 розряду. Разом з тим, позивач не подав належних доказів на підтвердження доводів про наявність у відповідача інших вакансій слюсара-ремонтника.

Суд, не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки ця вимога є похідною від позовних вимог про про зобов`язання прийняти на роботу, які є необґрунтованими.

Враховуючи наведене, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 про зобов`язання ПРАТ "Дружківський завод металевих виробів" прийнятти його на роботу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Відповідно до частин 1, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору, то судові витрати сілд віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 4,10,11,12,13,76,77,78,79,80,81,133,258,263,264,265,267,268 ЦПК України ( в редакції 2017 року), суд

в и р і ш и в :

в задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ПРАТ 'Дружківський завод металевих виробів' про зобов`язання прийняти на роботу та відшкодування шкоди за час вимушеного не працевлаштування відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення було виготовлено 02 березня 2021 року.

Суддя: А. Л. Гонтар