Постанова

Іменем України

22 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 641/3481/20

провадження № 61-2970св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз», товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2020 року у складі судді Чайки І. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 19 січня 2021 року у складі колегії суддів: Бурлака І. В., Хорошевського О. М., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» (далі - АТ «ОГС «Харківміськгаз»), товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» (далі - ТОВ «Харківгаз збут») про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 10 серпня 2017 року вона є власницею домоволодіння по АДРЕСА_1 та восени 2018 року переоформила на себе особовий рахунок.

Зазначала, що в її будинку встановлено лічильник газу «Самгаз RS/2001-2 Р G4 № 5600927», а отже нарахування сум з оплати за спожитий газ повинно здійснюватися згідно із показаннями лічильника. Однак з незрозумілих причин з жовтня 2018 року відповідачі почали збільшувати об`єм спожитого газу на коефіцієнт приведення до стандартних умов, що потягнуло за собою збільшення об`єму спожитого газу, причому цей коефіцієнт застосовується виключно в осінньо-зимовий період.

Вказувала, що постановою від 23 листопада 2018 року № 1518 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) заборонила ПАТ «Харківміськгаз» при здійсненні обліку природного газу, використаного побутовими споживачами, приводити об`єми природного газу до стандартних умов для здійснення комерційних розрахунків за використаний природний газ побутовими споживачами та зобов`язала ПАТ «Харківміськгаз» здійснити за жовтень 2018 року перерахунок об`єму споживання (розподілу) природного газу за об`єктами побутових споживачів відповідно до фактичних показань лічильників природного газу.

У зв`язку з цим вона неодноразово зверталася до відповідачів з вимогами щодо здійснення перерахунку, однак їй було відмовлено з посиланням на те, що нарахування здійснено на підставі показників, що надані АТ «Харківміськгаз».

Зазначала, що за розрахунками відповідачів у неї перед ними станом на 31 березня 2020 року існує заборгованість у розмірі 690,48 грн. Однак, на її думку, ця заборгованість фактично відсутня, оскільки виникла внаслідок приведення об`ємів спожитого газу до стандартних умов.

Крім того, НКРЕКП було розглянуто подану нею скаргу та заборонено ПАТ «Харківміськгаз» при здійсненні обліку природного газу, використаного побутовими споживачами, приводити об`єми природного газу до стандартних умов для здійснення комерційних розрахунків за використаний природний газ побутовими споживачами, однак АТ «Харківміськгаз» рішення НКРЕКП не виконано, перерахунок не проведено. Рішенням № 797-з від 10 грудня 2019 року Антимонопольний комітет України наклав штраф на АТ «Харківміськгаз» в сумі 2 368 510 грн за порушення вказаних норм.

Враховуючи наведене просила суд: визнати протиправними дії АТ «Харківміськгаз» та ТОВ «Харківгаз збут» з приведення об`ємів природного газу до стандартних умов із застосуванням коефіцієнтів приведення до стандартних умов для здійснення комерційних розрахунків за використання нею природного газу за об`єктом, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за період з жовтня 2018 року по квітень 2020 року;

зобов`язати АТ «Харківміськгаз» здійснити перерахунок об`ємів (обсягів) розподіленого та спожитого нею природного газу за об`єктом, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі даних (фактичних показань) лічильника природного газу № 5600927 за період з жовтня 2018 року по квітень 2020 року;

зобов`язати ТОВ «Харківгаз збут» здійснити перерахунок сум сплати за поставку спожитого природного газу за об`єктом, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі даних (фактичних показань) лічильника природного газу № 5600927 за період з жовтня 2018 року по квітень 2020 року.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 19 січня 2021 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовано тим, що позивачем не доведено факту порушення її прав та охоронюваних законом інтересів в межах спірних правовідносин.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У лютому 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Ухвалою Верховного Суду від 14 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 липня 2021 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 вересня 2021 року зупинено касаційне провадження у вказаній справі.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 грудня 2021 року поновлено касаційне провадження у вказаній справі.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також підставою касаційного оскарження заявник зазначає порушення судом норм процесуального права, зокрема, постанова апеляційного суду не підписана колегією суддів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги положення типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП № 2498 від 30 вересня 2015 року.

Заявник вказує, що АТ «ОГС «Харківміськгаз» для забезпечення обліку спожитого природного газу у житловому будинку позивача встановлено індивідуальний лічильник газу, покази якого регулярно передаються через особистий кабінет на відповідному сайті.

Однак всупереч умовам типового договору розподілу газу та законодавства відповідачі визначають обсяг розподіленого та спожитого газу для проведення взаєморозрахунків з позивачем із застосуванням коефіцієнту приведення обсягу спожитого природного газу до стандартних умов.

Зазначає, що НКРЕКП постановою від 23 листопада 2018 року № 1518 заборонила ПАТ «Харківміськгаз» при здійсненні обліку природного газу, використаного побутовими споживачами, приводити об`єми природного газу до стандартних умов для здійснення комерційних розрахунків за використаний природний газ побутовими споживачами. Зобов`язано ПАТ «Харківміськгаз» здійснити за жовтень 2018 року перерахунок об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єктах побутових споживачів відповідно до фактичних показань лічильників природного газу.

Таким чином, заявник вважає, що будь-які донарахування по приведенню до стандартних умов є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Проте, ПАТ «Харківміськгаз» постанову НКРЕКП не виконано та продовжено практику приведення об`ємів природного газу до стандартних умов для здійснення комерційних розрахунків за використаний природний газ побутовими споживачами.

Також заявник зазначає, що ПАТ «Харківміськгаз» в рахунках за жовтень 2018 року - жовтень 2019 року зазначає, що ним буде відображено різницю в об`ємах спожитого газу в стандартних та робочих умовах за період з 01 грудня 2015 року по 30 вересня 2018 року в кількості 134,91 куб. м, що є недопустимим. Вказує, що позивачем було придбано будинок 10 серпня 2017 року і перед продажем будинку колишній власник надав довідку про відсутність заборгованості по платежам станом на 01 серпня 2017 року.

Таким чином, ТОВ «Харківгаз збут» протиправно виставляє рахунки на сплату з завищеними об`ємами газу, які визначені не на підставі показів лічильника, а на підставі доведення до стандартних умов, що призводить до зайвого донарахування грошових коштів за неспожитий газ.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2021 року до Верховного Суду надійшли відзиви на касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_2 від ТОВ «Харківгаз збут» та АТ «ОГС «Харківміськгаз», у яких вказано, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 10 серпня 2017 року є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 94214193 від 10 серпня 2017 року.

ОСОБА_2 є побутовим споживачем послуг газопостачання та розподілу природного газу та використовує газ для опалення будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , нагріву води та приготування їжі.

Як вбачається з копій повідомлень про сплату рахунку № НОМЕР_1 , які надіслані позивачці ТОВ «Харківгаз збут», за період з жовтня 2018 року по квітень 2020 року включно об`єм природного газу за показаннями лічильника приведений до стандартних умов (а. с. 8-25).

У грудні 2018 року ОСОБА_2 зверталася до ТОВ «Харківгаз збут» з вимогами щодо здійснення перерахунку суми оплати за послугу з постачання газу (а. с. 42-45).

Із відповіді ТОВ «Харківгаз збут» № 61707-Лв-271-0119 від 08 січня 2019 року вбачається, що з 01 липня 2015 року товариство проводить нарахування за спожитий природний газ відповідно до отриманих від ПАТ «Харківміськгаз» даних про обсяг спожитого природного газу (а. с. 45а).

У січні та липні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг зі скаргами на неправомірні дії ТОВ «Харківгаззбут» та АТ «ОГС «Харківміськгаз» (а. с. 46, 47).

Як вбачається з відповіді Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 13925/14.1.2/9-19 від 08 серпня 2019 року комісія повідомила про те, що ПАТ «Харківміськгаз» проігноровано вимоги постанови НКРЕКП та у платіжних документах з жовтня 2018 року здійснено донарахування побутовим споживачам обсягів, які враховують різницю у приведенні до стандартних умов. У період з 25 по 29 березня 2019 року відділом НКРЕКП у Харківській області була здійснена позапланова перевірка ПАТ «Харківміськгаз», за результатами якої складено акт від 29 березня 2019 року № 121, яким зафіксовано порушення товариством пункту 2.1 глави 2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, затверджених НКРЕКП від 16 лютого 2017 року № 201 щодо здійснення господарської діяльності з дотримання вимог Закону України «Про ринок природного газу», чинних Кодексу газорозподільних систем, інших нормативно-правових актів, державних будівельних норм та нормативних документів у сфері нафтогазового комплексу, зокрема, дотримання вимог глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, у частині визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу за об`єктом побутового споживача на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог Кодексу ГРМ.

05 квітня 2019 року акт № 121 розглянуто на засіданні НКРЕКП, за результатами розгляду якого прийнято рішення про застереження ПАТ «Харківміськгаз» щодо недопущення надалі порушення Ліцензійних умов та зобов`язано ПАТ «Харківміськгаз» привести свої дії у відповідність до вимог чинного законодавства шляхом здійснення перерахунку споживачам, яким було здійснено донарахування, у частині визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу за об`єктом побутового споживача на підставі даних лічильника природного газу, починаючи з жовтня 2018 року (а. с. 48-49).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 23 листопада 2018 року № 1518 заборонено ПАТ «Харківміськгаз» при здійсненні обліку природного газу, використаного побутовими споживачами, проводити об`єми природного газу до стандартних умов для здійснення комерційних розрахунків за використаний природний газ побутовими споживачами. Вказано, що у разі приведення у жовтні 2018 року ПАТ «Харківміськгаз» об`ємів використаного природного газу побутовими споживачами до стандартних умов ПАТ «Харківміськгаз» необхідно здійснити за жовтень 2018 року перерахунок об`єму споживання (розподілу) природного газу за об`єктами побутових споживачів відповідно до фактичних показань лічильників природного газу (а. с. 50).

З Єдиного державного реєстру судових рішень, який є загальнодоступним, вбачається, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2020 року у справі № 640/21402/18 постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 23 листопада 2018 року № 1518 визнано протиправною та нечинною. Судове рішення набрало законної сили та є чинним.

Рішенням Антимонопольного комітету України від 10 грудня 2019 року визнано дії групи «Харківгаз» в особі АТ «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз», АТ «Оператор ГРС «Харківміськгаз» і ТОВ «Харківгаз збут», які полягають у донарахуванні об`ємів використаного побутовими споживачами природного газу понад обсяги, визначені лічильниками, при здійсненні комерційних розрахунків, при різному застосуванні норм законодавства учасниками й Регулятором цих відносин, із жовтня 2018 по серпень 2019 року, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбачених пунктом 2 статті 50 та частини першої статті 13 ЗУ «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку комплексної послуги з розподілу та постачання природного газу побутовим споживачам у межах території ліцензійної діяльності АТ «Оператор ГРМ «Харківгаз» та АТ «Оператор ГРМ «Харківгаз», що призвело до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 28 серпня 2020 року (справа № 910/2301/2020) визнано недійним рішення Антимонопольного комітету України № 797-р від 10 грудня 2019 року відносно АТ «ОГС «Харківміськгаз», АТ «ОГС «Харківгаз» та ТОВ «Харківгаз збут» в повному обсязі.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом ГРМ, Правилами № 2496, Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі - типовий договір № 2498), Типовим договором № 2500 та іншими нормативно-правовими актами України.

Згідно з пунктом 3 Розділу І Правил постачання природного газу постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за договором, який має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500, та Типовий договір розподілу газу, що затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498, є публічними і регламентують порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Пунктом 4 розділу ІІІ Правил постачання природного газу визначено, що для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам з персоніфікованими даними щодо споживача та його об`єкта за формою, встановленою додатком 1 до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500, разом із супровідним листом за формою, встановленою додатком 2 до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500.

За відсутності зауважень до персоніфікованих даних у заяві-приєднанні та її змісту побутовий споживач зобов`язаний підписати заяву-приєднання та повернути один її примірник постачальнику. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог цих Правил, що має підтверджуватися документально, за умови, що у споживача відсутній інший діючий постачальник.

Згода споживача про приєднання до умов договору підтверджується фактом споживання природного газу, визначеного Оператором ГРМ згідно пункту 13 розділу ІІІ Правил.

Пунктом 13 розділу ІІІ Правил передбачено, що розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди.

Порядок розрахунків та планові величини середньомісячного споживання (якщо за ними будуть здійснюватися розрахунки) визначаються в заяві-приєднанні.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_2 та АТ «ОГС «Харківміськгаз» укладено договір розподілу газу, а з ТОВ «Харківгаз збут» укладено договір постачання природного газу побутовим споживачам, що підтверджується фактичним споживанням відповідачем природного газу і часткової оплати його вартості шляхом акцептування останнім.

Відповідно до пункту 4 розділу 1 Глави І Кодексу ГРМ споживач природного газу (споживач) - фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема, в якості сировини, а не для перепродажу.

Пунктами 1, 2 глави 1 Розділу ІХ Кодексу ГРМ передбачено, що комерційний облік природного газу в газорозподільній системі організовується та здійснюється з метою визначення повної та достовірної інформації про об`єми (обсяги) природного газу, які надійшли до ГРМ від суміжних суб`єктів ринку природного газу (ГДП, ВБГ, Оператора ГТС), та об`єми (обсяги) природного газу, які розподілені (передані) з ГРМ підключеним до неї споживачам і суміжним Операторам ГРМ, та подальшого використання інформації у взаємовідносинах між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі, для взаєморозрахунків між ними.

Порядок комерційного обліку природного газу (визначення його об`ємів і обсягів) за об`єктами споживачів, у тому числі, побутових споживачів, здійснюється згідно з договором розподілу природного газу, укладеним між споживачем та Оператором ГРМ, та з урахуванням вимог цього Кодексу.

Пунктом 3 глави 1 Розділу ІХ Кодексу ГРМ визначено, що фактичний об`єм надходження природного газу до/з ГРМ (у тому числі, за об`єктами споживачів) за певний період визначається в точках комерційного обліку (на межі балансової належності) на підставі даних комерційних вузлів обліку, встановлених в точках вимірювання, та інших регламентованих процедур у передбачених цим Кодексом випадках.

Об`єм природного газу в точках комерційного обліку має бути приведений до стандартних умов та переведений в одиниці енергії (обсяг) згідно з розділом XV цього Кодексу.

Пунктом 6 розділу XV глави 1 Кодексу ГРС визначено, що для проведення розрахунків по вузлах обліку, які не обладнані корекцією тиску та температури, коефіцієнт приведення до стандартних умов (k) необхідно визначати за відповідними додатками до Методики приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 26 лютого 2004 року № 116, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19 березня 2004 року за № 346/8945.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, положення Кодексу ГРМ містять норми, які регламентують приведення спожитого природного газу до стандартних умов для здійснення комерційних розрахунків.

При цьому норми пункту 3 глави 1 Розділу ІХ Кодексу є чіткими та свідчать, що фактичний об`єм надходження природного газу до/з ГРМ (у тому числі по об`єктах споживачів) за певний період визначається в точках комерційного обліку (на межі балансової належності) на підставі даних комерційних вузлів обліку, шляхом: 1) приведення газу до стандартних умов; 2) переведення об`єму газу, приведеного до стандартних умов в одиниці енергії.

Відповідно до пункту 5.3 розділу V Типового договору розподілу природного газу за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр (м куб.) природного газу, приведений до стандартних умов, визначених в Кодексі газорозподільних систем.

З урахуванням вищевикладеного, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що норми Кодексу ГРМ містять норми, які регламентують приведення спожитого природного газу до стандартних умов для здійснення комерційних розрахунків.

Таким чином, встановивши, що позивач просила визнати протиправними дії відповідачів по приведенню об`ємів природного газу до стандартних умов із застосуванням коефіцієнтів приведення до стандартних умов для здійснення комерційних розрахунків за використання природного газу за період з жовтеня 2018 року - квітень 2020 року, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку, що такими діями не відбувалось порушення її прав та охоронюваних законом інтересів в межах спірних правовідносин.

При цьому переглядаючи рішення судів попередніх інстанцій у касаційному порядку, колегією суддів враховано висновки, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 161/11800/19.

Спір у вказаній справі виник у зв`язку із тим, що за період із грудня 2018 року до квітня 2019 року відповідачем протиправно здійснено приведення об`ємів спожитого природного газу до стандартних умов.

Так, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що дійсно, у законодавстві, яке діяло на час виникнення спірних відносин, а саме у пункті 5.3 розділу VТипового договору № 2498, передбачалося, що за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр (куб. м) природного газу, приведений до стандартних умов, визначених у Кодексі ГРМ. Такожу пункті 6 глави 1 розділу ХVКодексу ГРМ передбачалося, що за відсутності корекції тиску та температури у ЗВТ, виміряний об`єм газу має бути приведений до стандартних умов за визначеною в цьому пункті формулою.

Отже, нормами Кодексу ГРМ та положеннями Типового договору № 2498, які затверджені регулятором, встановлено обов`язок оператора ГРМ проводити розрахунки по вузлах обліку, які не обладнані корекцією тиску та температури, шляхом приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу, оскільки прямих вказівок на те, що ці норми поширюються лише на комерційних споживачів, у законодавстві немає, а така можливість стосовно побутових споживачів прямо передбачена актами самого регулятора.

Тобто на час виникнення спірних правовідносин не було передбачено жодних виключень щодо приведення об`єму природного газу спожитого побутовим споживачем до стандартних умов.

Разом із тим, розглядаючи вищевказану справу, Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що лише 06 листопада 2020 року НКРЕКП прийняло постанову № 2033 «Про затвердження Методики визначення розмірів нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу при здійсненні розподілу природного газу та змін до деяких постанов НКРЕКП» (далі - постанова НКРЕКП № 2033), яка набрала чинності 07 листопада 2020 року та у якій було прямо зазначено, що приведення об`єму природного газу в точках комерційного обліку до стандартних умов поширюється виключно на випадки обліку природного газу, використаного споживачем, що не є побутовим.

Постановою НКРЕКП № 2033, яка набрала чинності 07 листопада 2020 року, абзац другий пункту 3 глави 1 розділу ІX викладено так: «Об`єм природного газу в точках комерційного обліку має бути приведений до стандартних умов (виключно у випадку обліку природного газу, використаного споживачем, що не є побутовим) та переведений в одиниці енергії (обсяг) згідно з розділом XV цього Кодексу».

Також пункт 5.3 розділу V Типового договору № 2498, викладений в редакції постанови НКРЕКП № 2033, а саме зазначено, що при здійсненні обліку спожитого природного газу побутовим споживачем за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу беруться кубічні метри (куб. м) природного газу, визначені відповідно до фактичних показів лічильника природного газу або відповідно до норм споживання природного газу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України.

При здійсненні обліку спожитого природного газу споживачем, що не є побутовим, за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр (куб. м) природного газу, приведений до стандартних умов згідно з вимогами, визначеними в ГРМ.

У разі виявлення порушень вимог Кодексу ГРМ при обліку спожитого природного газу побутовим споживачем та споживачем, що не є побутовим, за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу беруться об`єми природного газу, які нараховуються згідно з вимогами Кодексу ГРМ.

Таким чином, лише з набранням постановою НКРЕКП № 2033 чинності визначено, що приведення спожитого об`єму природного газу до стандартних умов здійснюється виключно у випадку обліку природного газу, використаного споживачем, що не є побутовим.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович