Справа № 289/32/21
Номер провадження 2/289/241/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2021 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Кириленка О.О., розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість в сумі 25317 грн., а також судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06 серпня 2020 року позичила відповідачу вказану суму коштів, які остання зобов`язувалася повернути до 13 серпня 2020 року, проте цих коштів до цього часу не повернула.

Ухвалою судді від 01.02.2021 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У строк встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач відзив на позовну заяву не надіслала. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не подала.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до боргової розписки від 06 серпня 2020 року, відповідач отримала від позивача позику в розмірі 25317 грн. та зобов`язувалася повернути вказані кошти до 13 серпня 2020 року.

Однак, відповідач не виконала своїх зобов`язань та борг у визначений строк не повернула.

Вказаний факт підтверджується борговою розпискою від 06.08.2020 (а.с. 4).

Встановленим фактам відповідають цивільні правовідносини.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має ураховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Верховний Суд України дійшов аналогічних висновків за результатами перегляду справ №6-50цс16, №6-1967цс15.

У відповідності до частин 2 та 3 статті 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Правовий аналіз ст. 545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригінала боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий борговий документ.

Отже, на підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність факту заборгованості відповідача перед позивачем за договором позики, що є підставою для повного задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд стягує понесені нею та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 908 грн. (а.с. 1) та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2809,80 грн. (а.с. 9-12, 24).

Керуючись ст. ст. 526, 545, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у сумі 25317 грн., судовий збір в сумі 908 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2809,80 грн., а всього 29034 грн. 80 коп. (двадцять дев`ять тисяч тридцять чотири гривні 80 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. О. Кириленко