ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/262/21 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

представника апелянта Майки М.Б.,

представника відповідача Підгайної Н.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/11533/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2020 року, ухвалене суддею Дзюбичем В.Л. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Теркурій-2» про визнання договорів недійсними,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Теркурій-2» (далі ТОВ «Теркурій-2») про визнання договорів недійсними.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що у липні 2017 року після отримання позовної заяви від ТОВ «Теркурій-2» вона дізнався про те, що нею, начебто, із ТОВ «Теркурій-2» було укладено договір оренди №43 від 09 грудня 2016 року нежитлового приміщення, додаткову угоду до нього від 11 червня 2017 року та договір реструктуризації боргу №43 від 12 червня 2017 року. Відповідно до вказано договору оренди ОСОБА_2 , начебто, прийняла у тимчасове платне користування частину нежитлового приміщення площею 16.6 кв. метри з вітражною перегородкою, що знаходиться на першому поверсі будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , а відповідно до додаткової угоди сторони прийшли до згоди розірвати дію договору оренди. Виходячи із договору оренди нежитлового приміщення, в зв`язку із несплатою орендної плати та комунальних платежів в розмірі 54000 грн., начебто між позивачкою та ТОВ «Теркурій-2» було укладено договір про реструктуризацію боргу, відповідно до якого вона зобов`язувалась сплатити вказану заборгованість. Позивачка вказала, що підписи, що містяться у вказаному договорі оренди нежитлового приміщення від імені орендаря їй не належать, а тому вказаний договір не відповідає її внутрішній волі та вчинений без її вільного волевиявлення. Крім того, відповідно до пункту 5.1. договору оренди Орендодавець здійснює передачу об`єкта оренди на підставі акту приймання-передачі, який також нею не підписувався, тому об`єкт позивачкою в оренду не приймався.

У зв`язку з викладеним просила суд визнати недійсними договір оренди №43 нежитлового приміщення від 09 грудня 2016 року, додаткову угоду до нього від 11 червня 2017 року та договір реструктуризації боргу № 43 від 12 червня 2017 року, які укладені між ТОВ «Теркурій-2» та ОСОБА_2 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у матеріалах справи відсутній протокол загальних зборів учасників ТОВ «Теркурій-2», який би свідчив про згоду та волевиявлення учасників, директора, кінцевого бенефіціарного власника на укладення договорів та інших правочинів від імені ТОВ «Теркурій-2». Звертає увагу на те, що жоден Договір та Додаткова угода не підписані особисто ОСОБА_2 , підписи стоять різні та без жодних ознак подібності. Зазначає, що умови договору оренди щ нею не погоджені, площу нежитлового приміщення вона не орендувала, угода про реструктуризацію боргу укладена до неіснуючого договору оренди.

У зв`язку з викладеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

22 лютого 2021 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від ТОВ «Теркурій-2» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що згідно висновку експерта №7428 повторної комісійної судово-почеркознавчої експертизи від 15 жовтня 2020 року, виконаного Харківським НДІСЕ ім. Бокаріуса, експерти, за результатами проведених досліджень дійшли висновку, що підпис від імені ОСОБА_2 у договорі № 43 реструктуризації боргу від 12 червня 2017 року, - виконаний ОСОБА_2 . Відповідно до Додаткової угоди до договору оренди нежитлового приміщення №43 від 09 грудня 2016 року, яка укладена сторонами 11 червня 2017 року, дія Договору оренди була достроково розірвана. Факт підписання даної Додаткової угоди зі сторони Орендаря ФОП ОСОБА_2 визнано представником позивача в ході розгляду справи по суті. Додаткова угода є невід`ємною частиною до Договору оренди.

У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні представник апелянта адвокат Майка М.Б. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній. Також пояснив, що на момент виникнення спірних правовідносин та в даний час позивачка зареєстрована як фізична особа підприємець.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно договору оренди №43 від 09 грудня 2016 року ТОВ «Теркурій-2», іменоване як Орендодавець та фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , іменована як підприємець, уклали договір про те, що Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове оплатне користування на умовах даного Договору частину нежитлового приміщення з вітражною перегородкою, попередню площу якого визначено у розмірі 16.6 кв.м. з належного Орендодавцю приміщення (т.1 а.с.73-79).

Згідно п.1.6 вказаного Договору Акт приймання-передачі Об`єкта оренди підписується не пізніше 01 січня 2017 року.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що об`єкт оренди передається Орендарю з метою використання його виключно для розміщення крамниці з продажу взуття, одягу та аксесуарів.

Умовами пункту 17.1 вказаного Договору визначено, що даний Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Орендодавця та Орендаря та діє по 31 грудня 2017 року.

Із Акту приймання-передачі Об`єкта оренди в орендне користування від 01 січня 2017 року вбачається, що Орендодавець - ТОВ «Теркурій-2» та Орендар - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 склали та підписали даний Акт про наступне: відповідно до Договору оренди Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування Об`єкт оренди, а саме нежитлове приміщення загальною площею 16.6 кв.м., яке розташоване на 1 поверсі Торгово-розважального центру «Подоляни» (т.1 а.с.80).

Згідно Додаткової угоди до договору оренди нежитлового приміщення №43 від 09 грудня 2016 року, яка укладена 11 червня 2017 року між ТОВ «Теркурій-2», як Орендодавцем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , як Орендарем, сторони дійшли згоди достроково до закінчення терміну дії договору, розірвати дію договору оренди нежитлового приміщення №43 від 09 грудня 2016 року (т.1 а.с.81).

Із Договору реструктуризації боргу №43 від 12 червня 2017 року, який укладений між ТОВ «Теркурій-2» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , вбачається, що ТОВ «Теркурій-2», як Кредитор, та фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , як Боржник, уклали договір про те, що станом на дату підписання цього Договору частина боргу Боржника перед Кредитором, що виник внаслідок не виконання боржником взятих на себе зобов`язань за Договором оренди нежитлового приміщення №43 від 19 грудня 2016 року внаслідок не оплати орендної плати та одержаних комунальних послуг у розмірі 54 000 грн. повинна бути сплачена частинами, а саме:

26 червня 2017 року 14000.00 грн.;

25 липня 2017 року 20000.00 грн.;

25 серпня 2017 року 20000.00 грн.

(т.1 а.с.82).

Пунктом 2 вказаного Договору реструктуризації боргу визначено, що Боржник визнає суму боргу, зазначену у п.1 цього Договору у повному розмірі та приймає на себе зобов`язання сплатити існуючу заборгованість частинами у розмірі та у строки, які визначені цим Договором.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно п.15 ч.1 ст.20 ГПК України справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, у тому числі щодо справ у спорах між суб`єктами господарювання, розглядають господарські суди.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто, фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18, від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивачка просила визнати недійсними договори (договір оренди нежитлового приміщення, додаткова угода до договору оренди нежитлового приміщення, договір про реструктуризацію боргу), які укладені між нею, як фізичною особою-підприємцем, та ТОВ «Теркурій-2», як юридичною особою.

Аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір між сторонами виник щодо недійсності господарських договорів, якими було опосередковано зобов`язальні правовідносини сторін спору.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 з 18 жовтня 1994 року зареєстрована як фізична особа підприємець. Види діяльності: 47.72 роздрібна торгівля взуттям і шкіряними виробами в спеціалізованих магазинах (основний) та не перебуває в процесі припинення.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що спір у цій справі за суб`єктним складом учасників та характером правовідносин підлягає вирішенню в господарських судах.

Відповідно до частин першої, другої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки суд першої інстанції не встановив правову природу спірних правовідносин, що виникли між сторонами, та розглянув в порядку цивільного судочинства справу, яка підлягає розгляду у порядку господарського судочинства, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України та частини першої статті 377 цього Кодексу, із роз`ясненням позивачу, на виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України, у редакції, чинній на момент ухвалення даної постанови, права протягом десяти днів з дня отримання даної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст. ст. 255, 256, 367, 374, 377, 381, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстації,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2020 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Теркурій-2» про визнання договорів недійсними закрити.

Роз`яснити позивачці, що розгляд зазначеної справи віднесено до юрисдикції господарського суду та що протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови вона може звернутися до Тернопільського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 02 березня 2021 року.

Головуючий

Судді