ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Херсон

справа № 658/716/21

провадження № 22-ц/819/1886/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т. Г.,
секретарАвтонагова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Каховський завод електрозварювального устаткування» на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області у складі судді Подіновської Г.В. від 21 липня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Каховський завод електрозварювального устаткування» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

встановив:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Каховський завод електрозварювального устаткування» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 04 вересня 2018 року перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Наказом товариства від 25 січня 2021 року його було звільнено з роботи за згодою сторін.

З червня 2020 року по грудень 2020 року йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 40 155,86 грн.

Посилаючись на те, що в день звільнення із ним не було здійснено повного розрахунку і на день звернення до суду з позовом заборгованість по заробітній платі також виплачена не була, позивач просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Каховський завод електрозварювального устаткування» на його користь заборгованість по заробітній платі за період з червня 2020 року по грудень 2020 року в сумі 40 155,86 грн та з 01 січня 2021 року по 25 січня 2021 року заборгованість по заробтній платі, в тому числі за невикористану відпустку, а також середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні з 25 січня 2021 року по день ухвалення судового рішення, виходячи з середнього заробітку в розмірі 249,23 грн.

Рішенням суду від 21 липня 2021 року позов задоволено частково та постановлено:

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Каховський завод електрозварювального устаткування» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 21 990 грн, середній заробіток за весь період затримки розрахунку з 25.01.2021 року по 21.07.2021 року у сумі 30 406,06 грн та на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

В апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство «Каховський завод електрозварювального устаткування», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким зобов`язати позивача сплатити судовий збір щодо стягнення з товариства середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі, визначеному законодавством.

Скарга обґрунтована тим, що суд не звернув увагу на те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розумінні статті другої Закону України «Про оплату праці» не входить до структури заробітної плати, а тому пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом першим частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях. Отже, за наведену вимогу позивач при поданні позовної заяви повинен був сплатити судовий збір.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач при звільненні позивача не виплатив йому заробітну плату в сумі 21 990грн, яка підлягає стягненню на користь останнього, тому повинен нести передбачену статтею 117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

В процесі розгляду справи суд встановив, що ОСОБА_1 працював у Приватному акціонерному товаристві «Каховський завод електрозварювального устаткування» («КЗЕСУ») з 04.09.2018 року по 25.01.2021 року.

25.01.2021 року позивач був звільнений з роботи за згодою сторін.

За період роботи з червня 2020 року по грудень 2020 року позивачеві не виплачена заробітна плата, розмір якої згідно із довідкою, виданою відповідачем 08.06.2021 року за № 04/607, становить 21990грн.

Статтею 94 КЗпП України, передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною першою статті 47 КЗпП України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За приписами статей 116 та 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно із частиною другою статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належній йому зарплати без обмеження будь-яким строком.

Враховуючи, що факт наявної заборгованості по заробітній платі перед позивачем, яка не була виплачена йому при звільненні, у спірних правовідносинах встановлено і відповідачем не оспорюється та відсутність вини товариства у невиплаті заробітної плати не доводиться, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявлених ОСОБА_1 вимог та вважає цей висновок таким, що відповідає обставинам справи в межах наданих сторонами доказів і нормам трудового права, що регулюють ці правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі та як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, доводи скаржника ґрунтуються на порушенні судом норм процесуального права при відкритті провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, пред`явлення яких відбулося без сплати позивачем судового збору.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги в цій частині та вважає, що суд помилково, відкриваючи провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 , визнав його звільненим від сплати судового збору на підставі частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», в той час, як передбачена цією статтею пільга щодо сплати судового збору не поширюється на вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зважаючи на те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати в розумінні Закону України «Про оплату праці».

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За змістом положень Цивільного процесуального кодексу України недотримання вимог закону щодо сплати судового збору при поданні позовної заяви не тягне за собою скасування судового рішення при перегляді справи в апеляційному порядку, якщо це порушення не призвело до неправильного вирішення справи, а згідно із пунктом 8 частини першої статті 257 ЦПК України могло бути підставою для залишення позову без розгляду у тому випадку, якщо суд першої інстанції після відкриття провадження за такою заявою встановив для позивача строк для усунення наведеного недоліку шляхом сплати судового збору та позивач вимогу суду у цей строк не виконав.

Суд першої інстанції наведеної процесуальної дії не вчиняв і не зобов`язував позивача здійснити сплату судового збору після відкриття провадження у справі, а розглянув спір по суті та за результатом цього розгляду відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України правомірно стягнув судовий збір на користь держави із відповідача.

Повноваження суду апеляційної інстанції викладені у статті 374 ЦПК України, яка не передбачає права апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалювати нове рішення про зобов`язання позивача сплатити судовий збір щодо заявленої ним вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З огляду на викладене та зважаючи, що апеляційна скарга не містить інших доводів щодо законності та обґрунтованості ухваленого судом першої інстанції рішення, колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права, а порушення судом норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи, тому підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Каховський завод електрозварювального устаткування» залишити без задоволення, а рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 21 липня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: І. В. Склярська

Т. Г.Чорна

Повний текст постанови складено 24 грудня 2021 року

Суддя Л. В. Пузанова