Справа № 344/3746/21
Провадження № 2/344/2288/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.,

за участі секретаря Герлан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано: «…20.02.1986 року було отримано ордер № 000280 на нашу квартиру. Згідно договору найму житлового приміщення від 30.09.2004 року на сім`ю нам була надана 2- кімнатна квартира АДРЕСА_1 , де ми мешкали з 1986 року. Згідно довідки про склад сім`ї виданої Департаментом адміністративних послуг Івано-Франківської міської ради (Центр надання адміністративних послуг у м. Івано-Франківськ) від 03.03.2021 року № 7372 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані громадяни: Мати - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 25.06.1986року; Син - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований з 18.11.2003 року. Однак, ОСОБА_2 не проживає в житловому приміщенні понад десять років без поважних причин, про що складено Акт про не проживання особи за місцем реєстрації 04.03.2021 року сусідами проживаючих вищевказаного будинку. Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою він не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні я, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості приватизувати квартиру, а також усі інші правовстановлюючі документи. Відповідач десять років тому виїхав за кордон. На даний час фактичне місце проживання мені не відомо, ні якого зв`язку з Відповідачем не має…». Тому позивач просила суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 , та зняття з реєстрації за місцем проживання.

Позивач подала суду заяву про розгляд її позову без її участі.

Судом розміщено оголошення на сайті суду про час і місце розгляду спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено наступні обставини.

30/09/2004 складено акт здачі і приймання квартири.

Згідно довідки про склад сім`ї виданої Департаментом адміністративних послуг Івано-Франківської міської ради (Центр надання адміністративних послуг у м. Івано-Франківськ) від 03.03.2021 року № 7372 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані громадяни: Мати - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 25.06.1986року; Син - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований з 18.11.2003 року.

04/03/2021 мешканці будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 склали акт про те, що позивач їх повідомляє, що ОСОБА_2 проживає за кордоном з 2004 року і по даний час.

Будь-яких інших доказів сторони суду не подали.

В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов?язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов?язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору.

Власником спірного житла до часу його приватизації є Український народ або відповідна територіальна громада, що здійснює відповідне право через орган держави чи орган місцевого самоврядування.

Право вимоги про визнання особи такою, що втратила право на проживання у відповідному житлі належить власнику такого житла, а не іншим користувачам житла.

Позивач є лише користувачем спірного житла нарівні з іншими користувачами та не реалізує прав власника житла.

Також позивачем безпідставно обґрунтовано позов правовими нормами, що регулюють право власності та його захист, оскільки саме в позові вказано, що позивач не є власником спірної квартири та не вправі використовувати позовні форми щодо захисту права власності.

За змістом правового регулювання відповідних відносин реалізація позивачем права на приватизацію квартири не залежить від згоди чи волі відповідача.

Позивач не надала суду доказів, що у неї відсутня можливість приватизувати спірну квартиру саме через відсутність відповідача, його небажання приватизувати належну йому частку в житлі, через його відмову приватизувати його частку.

Позивач не надала суду будь-якого доказу про те, що вона звернулась про приватизацію квартири чи має перешкоди у реалізації відповідного права, а тому відповідні пояснення позивача є неправдивими та надуманими.

Позивачем не доведено, що у відповідача є будь-яке інше житло і, що її позов не спрямовано на незаконне порушення житлових прав відповідача.

Позивачем не доведено, що відповідач виселений зі спірної квартири.

Також мешканцям будинку не належить право на складання актів про не проживання в будинку користувачів інших квартир. Разом з цим позивачем не доведено перед судом, що акт складено мешканцями будинку.

Так само в наданому позивачем акті вказано, що його складено про те, що відповідну обставину мешканцям повідомила саме позивач.

Крім цього з 2 червня 2005 року в України чинний Закон України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», положення якого спрямовано саме на недопущення створення ситуацій безпритульності осіб.

Отже позивачу не належить право на порушення прав відповідача на користування спірним житлом, усунення відповідача від можливості приватизувати спірну квартиру у відповідній частці з позивачем.

При цьому для приватизації позивачем права на частку в спірній квартирі достатньо подати власну заяву на приватизацію частки, оскільки в такий спосіб реалізується суб?ктивне право. Отже позов спрямовано на усунення відповідача від можливості реалізувати його право на приватизацію його частки та захоплення відповідного права на користь позивача.

В ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено заборону зловживання правами, передбаченими в конвенції.

Під зловживанням правом у аспекті п.3 ст.35 конвенції ЄСПЛ розуміє у звичайному значенні, прийнятому загальною теорією права, зокрема, факт, що володілець права здійснює його поза призначенням упереджено (рішення від 15.09.2009 у справі «Miroпubovs and Others v. Latvia», заява №798/05, п.62).

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України до основних засад цивільного судочинства належить неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Поняття «зловживання» представлене в статті 17 та статті 35§ 3 (a) (зловживання правом на індивідуальне звернення). Вона посилається на своє звичайне значення відповідно до загальної теорії права, а саме - шкідливе здійснення права її власником в такий спосіб, який явно не відповідає або суперечить цілям, для яких таке право надане/створене (Miroпubovs і інші проти Латвії, §§ 62 та 65; S.A.S. проти Франції [ВП], § 66).

Положення ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямовані на забезпечення демократій засобами боротьби з діями та діяльністю, які знищують або неналежним чином обмежують основні права та свободи незалежно від того, чи дії або діяльність здійснюються «державою», «групою» або «особою».

Позивач не надала суду жодного доказу того, що минулі десять років вона повідомляла власника житла про те, що один із користувачі квартири відсутній в житлі для вирішення власником житла питання щодо дії договору найму житла з відповідачем.

Оскільки відповідач є користувачем та наймачем спірного житла, іншого житла не має, тому йому належить охоронюваний законом інтерес на користування спірною квартирою та приватизацію частки у праві власності на неї.

Таким чином суд не є засобом для будь-яких осіб в порушенні прав відповідача на приватизацію житла.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.О. Бородовський