У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Малюк В.М., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 , про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Вивчивши вказану позовну заяву та додані до неї матеріали, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч. 1 ст. 29 ЦК України).

Відповідно до позовної заяви останнім відомим місцем реєстрації адреси місця проживання відповідача є: АДРЕСА_1

Суддею у відповідності до ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлено запити до відповідних органів реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи відповідача.

Згідно з відповіді на вказаний запит за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУ ДМС України в Львівській області, ОСОБА_1 за рішенням суду знятий з реєстрації 07.09.2018 року з АДРЕСА_1 .

Тобто, на даний час, суд позбавлений можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи відповідача.

Згідно з ч. 9 ст. 28 ЦПК позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є стягнення з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» 12 440, 91 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Постановою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 14.05.2019 року (справа № 466/3214/19) ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст. 28 ЦПК позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.

Фактичним місцем заподіяння шкоди є АДРЕСА_2 .

Оскільки зареєстроване у встановленому порядку місце проживання ОСОБА_1 встановити видалось неможливим, а місцем заподіяння шкоди є АДРЕСА_2 , суд прийшов до висновку, що матеріали даного позову слід передати за територіальною підсудністю до Шевченківського районного суду міста Львова, тобто за фактичним місцем заподіяння шкоди.

За таких обставин, вважаю, що дана справа територіально не підсудна Ужгородському міськрайонному суду Закарпатської області.

За змістом ч. 9 ст. 187 ЦПК України, яка регулює питання відкриття провадження у справі, в разі встановлення, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п. п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п. п. 40, 41, 42 та ін.).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, слід передати за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Львова.

У відповідності до положень ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст. ст. 27, 28, 30, 31, 260, 261, 352-354 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Цивільну справу за позовною заявою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, передати за підсудністю на розгляд до Шевченківського районного суду міста Львова.

Згідно з ч. 3ст. 31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складення) до Закарпатського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя В.М. Малюк