22-ц/804/363/21
237/5716/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2021 року місто Маріуполь

справа № 237/5716/19

провадження № 22-ц/804/363/21

Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Попової С.А.

секретар судового засідання Грішко С.В.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області у складі судді Сметаняка О.Я. від 21 травня 2020 року, дата складання повного тексту рішення 25 травня 2020 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

24 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та просив стягнути з відповідача витрати на ремонтне відновлення транспортного засобу у розмірі 362 782,21 грн, витрати на проведення товарознавчого дослідження в розмірі 4 500 грн, витрати пов`язані із наданням правової допомоги у розмірі 3 350 грн, моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 14 жовтня 2015 року о 08:00 годині відповідач ОСОБА_2 , керуючи належним позивачу ОСОБА_1 автомобілем КАМАЗ 55102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , при виконанні маневру повороту з автодороги Високе-Пришиб на автодорогу М-18 Харків-Сімферополь, не надав перевагу у русі автомобілю Део Нексія, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , в наслідок чого відбулося зіткнення і останній отримав тілесні ушкодження, а автомобілі отримали механічні пошкодження, зокрема автомобіль марки КАМАЗ, що належить позивачу.

За даними обставинами порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 286 КК України і 14 жовтня 2015 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, але 29 грудня 2015 року кримінальне провадження закрито за відсутністю в діянні відповідача складу кримінального правопорушення.

Постановою Мар`їнського районного суду Донецької області від 25 березня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Після вчинення ДТП між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 досягнуто згоду про відшкодування останнім шкоди за пошкоджений транспортний засіб КАМАЗ, та відповідно до розписки від 25 листопада 2016 року відповідач зобов`язався відшкодувати заподіяну шкоду при працевлаштуванні. Проте на день звернення до суду відповідач завдану шкоду не відшкодував, відмовляється спілкуватися з позивачем.

Відповідно до висновку експерта № 86/11 експертного автотоварознавчого дослідження від 24 листопада 2016 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля КАМАЗ 55102 внаслідок його пошкодження при ДТП складає 250 805 гривень, вартість відновлюваного ремонту складає 362 782,21 гривень, а вартість автотоварознавчої експертизи 4 500 гривень.

Позивач зазначає, що він є інвалідом другої групи, переніс душевні хвилювання, яких йому завдала поведінка відповідача, що спричинив йому матеріальну шкоду та проявляє повну байдужість. Завдану моральну шкоду позивач оцінив у 100 000 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 21 травня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, вчиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір реальної шкоди, заподіяної йому з боку відповідача, оскільки наданий до суду висновок експерта, складений 24 листопада 2016 року, зроблений за заявою позивача, майже через рік після настання ДТП.

Судовий експерт, що проводив дослідження, не попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку. Висновок не містить повних даних щодо стану та цінності автомобіля до ДТП, не містить реальних збитків та переліку завданих саме внаслідок ДТП пошкоджень, складений саме щодо стану автомобіля на момент його огляду експертом у листопаді 2016 року, з цих підстав судом не використано в якості доказу матеріальної шкоди, а тому не можуть бути стягнуті і витрати з проведення вказаного дослідження.

Позивачем не доведено, в чому саме полягає спричинена йому матеріальна шкода, не обґрунтовано її розмір, та не заявлено клопотань про призначення експертизи для визначення його розміру.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

07 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржене рішення в частині відмови у задоволенні вимог матеріального характеру (стягнення суми шкоди за пошкоджений автомобіль, витрат на автотоварознавчу експертизу) та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути на його користь матеріальну шкоду у сумі 250 805 грн та витрати на проведення автотоварознавчої експертизи у сумі 4 500 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що пошкоджений у ДТП автомобіль було визнано речовим доказом та передано на відповідальне зберігання позивачу. За вказаних обставин не можливо було провести автотоварозначе дослідження, проводилися трасологічна експертиза та експертиза технічного стану автомобіля у кримінальній справі. Відповідач не заперечував заподіяння шкоди, був не згоден з визначеним розміром, проте висновок експерта не оспорював, не ініціював виклик експерта для дачі пояснень.

Відповідач був визнаним винним в ДТП тільки у березні 2016 року, позивач, який є інвалідом 2 групи, довгий час хворів, що зумовило проведення експертного дослідження лише у листопаді 2016 року. Складена відповідачем розписка, щодо обов`язку відшкодування шкоди, датована 25 листопада 2016 року, тобто після складення висновку експерту щодо обсягу спричиненої шкоди, тому відповідач був обізнаний про розмір відшкодування.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 не скористався.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 грудня 2020 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), Зайцева С.А., Попова С.А.

Ухвалою апеляційного суду від 16 грудня 2020 року у справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою апеляційного суду від 21 грудня 2020 року справа призначена до судового розгляду за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000483 від 14 жовтня 2015 року, постанови про визнання доказів речовими, 14 жовтня 2015 року приблизно о 08:00 годині водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рухаючись на автомобілі марки КАМАЗ 55102, р/н НОМЕР_1 , виконуючи маневр повороту з автодороги Високе-Пришиб на автодорогу Харків-Сімферополь, не надав перевагу в русі автомобілю Део Нексія під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в наслідок чого відбулося зіткнення, в результаті якого водій ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, гематоми області лоба зліва, садни лівої кістки.

Автомобіль марки КАМАЗ 55102 державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 визнано речовим доказом та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_1 (а.с. 14, 15).

Відповідно до висновку експерта № 607/15 від 21 жовтня 2015 року, проведеного на підставі постанови слідчого від 15 жовтня 2015 року, рульове керування, робоча гальмівна система та ходова частина автомобіля КАМАЗ-55102, р/н НОМЕР_1 перебували у працездатному стані (а.с. 18-21).

Згідно з висновком експерта № 608/15 від 06 листопада 2015 року транспортно- трасологічної експертизи, проведеного на підставі постанови слідчого від 15 жовтня 2015 року, під час ДТП у автомобіля КАМАЗ 55102, р/н НОМЕР_1 виявлено наступні пошкодження: відсутня передня кришка, пошкоджена права частина переднього бамперу, пошкоджено праве крило та права підніжка, виявлено багаточисельні зчоси, подряпини та відшарування ЛФП, які розташовані в зоні основних пошкоджень крила, пошкоджено праві двері в нижній частині. При цьому на двері виявлено багаточисельні зчоси, подряпини та відшарування ЛФП (а.с. 22-30).

Постановою слідчого Михайлівського ВП Василівського ВП в Запорізькій області від 29 грудня 2015 року кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000483 від 14 жовтня 2015 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 31-32).

Відповідно до постанови Мар`їнського районного суду Донецької області від 25 березня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с. 33).

Відповідно до висновку судового експерта Бодака В.В. за № 86/11 від 24 листопада 2016 року експертного автотоварознавчого дослідження за фактом заподіяння ушкоджень автомобілю КАМАЗ-55102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля КАМАЗ-55102, р/н НОМЕР_1 , 1986 року випуску, в наслідок його пошкоджень в наслідок ДТП, в цінах на момент проведення даного дослідження, становить 250 805,00 гривень, середня ринкова вартість автомобілю становить 268 241,00 гривень, вартість відновлювального ремонту КТЗ складає 362 782,21 гривень.

Висновком також встановлено, що відповідно до методики товарознавчої експертизи, відновлювати даний транспортний засіб економічно недоцільно. (а.с. 34-45)

Витрати за автотоварознавче дослідження відповідно до квитанції № 11 від 27 жовтня 2016 року складають 4 500 гривень (а.с. 55)

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_1 є власником автомобіля КАМАЗ-55102, вантажний самоскид, 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.56).

Згідно з розписки, складеної відповідачем ОСОБА_2 25 листопада 2016 року, 14 жовтня 2015 року він потрапив у ДТП та розбив автомобіль марки КАМАЗ, зобов`язується при працевлаштуванні сплачувати завдані ним збитки (а.с. 13).

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля КАМАЗ-55102 не була застрахована за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до посвідчення водія № НОМЕР_3 , довідки ПП «Юлія Люкс», відомостей з державного реєстру платників податків, відповідач ОСОБА_2 має водійські категорії «В», «С», «D». В період з 2011 року по 2016 рік працював в ПП «Юлія Люкс», звільнений 31 жовтня 2016 року. Вказане підприємство із дати його заснування по теперішній час не має на балансі транспортних засобів та з 2015 року у зв`язку із бойовими діями призупинило господарську діяльність, первинні документи не збережені у зв`язку зі спливом терміну давності (а.с. 72, 94, 95).

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судове рішення в частині відмови в задоволенні вимог позивача про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди та витрат на правову допомогу не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В судове засідання апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 не з?явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки, причини неявки в судове засідання не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за особою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України

Питання щодо шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регулюються статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV (із відповідними змінами та доповненнями) (надалі - Закон № 1961).

Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону № 1961 транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 30.2 ст. 30 Закону № 1961 встановлено, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У пункті 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року за № 4 роз`яснено, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК України може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, постраждала сторона має самостійно визначитись щодо своєї згоди про визнання транспортного засобу фізично знищеним та зі способом щодо відшкодування шкоди.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду i якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподiювача шкоди. Як при вiдшкодуваннi в натурі, так i при вiдшкодуваннi заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну.

В деліктних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

З матеріалів справи вбачається, що страхове відшкодування позивач не отримував, скільки страховий договір не укладався.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустими доказами розмір реальної шкоди, заподіяної йому з боку відповідача, і не взяв до уваги висновок експерта, складений 24 листопада 2016 року.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що висновок експерта, складений 24 листопада 2016 року, встановив розмір заподіяної позивачу шкоди внаслідок пошкодження автомобіля КАМАЗ з вини відповідача в розмірі 250 805,00 грн.

В відповідач не погоджувався тільки з сумою збитків, вважаючи, що пошкодження автомобіля внаслідок ДТП було значно нижче, ніж зазначено в позовній заяві та у висновку. Проте висновок експерта відповідачем не оспорювався, виклик експерта в судове засідання відповідачем не ініціювався.

Позивач на підтвердження своїх вимог надав висновок експерта про розмір заподіяної шкоди 250 805 грн, проте відповідач, не погоджуючи з зазначеною сумою, клопотання про проведення експертизи в судовому засіданні не заявляв і ніяких доказів на спростування вказаної суми заподіяної матеріальної шкоди ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надав.

Суд був не позбавлений можливості викликати експерта, що проводив дослідження, та попередити його про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку. Посилання ж суду першої інстанції на те, що висновок не містить повних даних щодо стану та цінності автомобіля до ДТП, не містить реальних збитків та переліку завданих саме внаслідок ДТП пошкоджень, не можна визнати обгрунтованими та такими, що відповідають встановленим у справі обставинам, оскільки пошкодження автомобіля КАМАЗ, зазначені у вказаному висновку узгоджуються з іншими наданими позивачем доказами.

Посилання суду на відсутність акту прийому-передачі транспортного засобу як на доказ того, який був стан автомобіля перед виконанням рейсу, є безпідставними та не узгоджуються з позицією самого відповідача, який не посилався на невідповідність технічного стану автомобіля до початку рейсу, на якому він скоїв ДТП.

Крім того, матеріали справи містять матеріали кримінального провадження, і відповідно до проведеної в рамках кримінального провадження експертизи технічного стану автомобіля рульове керування, робоча гальмівна система та ходова частина автомобіля КАМАЗ-55102, р/н НОМЕР_1 перебували у працездатному стані.

Заперечення відповідача щодо відшкодування шкоди позивачу шляхом проведення ремонту пошкодженого транспорту та утримання з його зарплатні грошей на покриття шкоди є голослівними і нічим не підтвердженими.

Заява відповідача про застосування строку позовної давності, на думку апеляційного суду, не може бути задоволена, оскільки 25 листопада 2016 року ОСОБА_2 зобов`язався відшкодувати заподіяну шкоду, про що написав розписку (а.с. 13), а з позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 24 жовтня 2019 року, попередньо 26 лютого 2019 року направивши відповідачу вимогу про добровільне відшкодування шкоди, заподіяної пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, тобто в межах трирічного строку, передбаченого ст. 257 ЦК України.

Відповідно до ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В апеляційній скарзі позивач просив задовольнити його вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 250 805 грн відповідно до висновку експерта (а.с. 34-44).

Апеляційий суд доходить висновку, що, оскільки вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, підтверджена наявними в матеріалах справи доказами, з відповідача як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню 250 805,00 грн вартість матеріального збитку, заподіяного внаслідок його пошкодження при ДТП 14 жовтня 2015 року.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладених обставин справи, меж оскарження, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 250 805,00 грн вартості матеріального збитку, заподіяного внаслідок пошкодження транспортного засобу при ДТП 14 жовтня 2015 року.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач просив стягнути з відповідача витрати на проведення автотехнічної експертизи 4 500 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позов був заявлений на суму 462 782,21 грн, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог на суму 250 805,00 грн, тобто на 54,19 %, тому з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на проведення автотоварознавчої експертизи пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 2 438 грн 55 коп.

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

При зверненні до суду з позовною заявою ОСОБА_1 повинен був заплатити судовий збір у розмірі 4 627,82 грн, а при зверненні з апеляційною скаргою судовий збір в розмірі 6 941,73 грн, проте судовий збір позивач не сплачував, оскільки є інвалідом другої групи і згідно з Законом України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України з урахуванням задоволення позовних вимог на 54,19 % з відповідача ОСОБА_2 належить стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 2 507 грн 81 коп. у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та 3 762 грн 07 коп. у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 21 травня 2020 року скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та в цій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Красногорівка Мар`їнського району Донецької області, ІПН НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець міста Донецьк, ІПН НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 250 805 (двісті п`ятдесят тисяч вісімсот п`ять) грн 00 коп. та витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 2 438 (дві тисячі чотириста тридцять вісім) грн 55 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Красногорівка Мар`їнського району Донецької області, ІПН НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) в дохід держави (Отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106 Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783 Банк отримувача Казначейство України (ЕАП) Рахунок отримувача UA0026001 Код класифікації доходів бюджету22030106) судовий збір в розмірі 2 507 (дві тисячі п`ятсот сім) грн 81 коп. у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та 3 762 (три тисячі сімсот шістдесят дві) грн 07 коп. - у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 01 березня 2021 року

Суддя-доповідач О.М. Пономарьова

Судді С.А. Зайцева

С.А. Попова