Головуючий суддя у 1 інстанції - Котвицький В.Л.
справа № 753/5472/21
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2021року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, мотивованим тим, що сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з 01.09.2019 по 30.06.2023 за договором №40/19 від 01.08.2019 навчається у ВНЗ «Київський медичний коледж №3». Строк навчання чотири роки. Відповідно до додаткової угоди №1 до вказаного договору вартість першого року навчання становить 15 840,00 грн, вартість другого року навчання становить 16 490,00 грн. Вартість освітньої послуги за кожен наступний рік навчання складається із вартості попереднього року навчання, збільшеної на рівень інфляції за попередній календарний рік. Позивач вказала, що також понесла витрати за репетитора з математики для успішного складання її сином ЗНО та витрати на придбання спецодягу для навчання сина у коледжі.

Вважаючи, що витрати на навчання сина є витратами, спрямованими на його розвиток, позивач з посиланням на вимоги ст.185 СК України просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на навчання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 26 819,00 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції не взято до уваги та не надано жодної оцінки тій обставині, що спільний син проживає разом позивачем, все утримання дитини здійснюється позивачем, а саме: оплата навчання у коледжі, придбання спецодягу, оплата репетитора.

У своєму рішенні суд першої інстанції не звернув увагу на те, що платежі за навчання дитини у коледжі відбулися за час неповноліття дитини, якій на момент подачі позову до суду виповнилося 16 років, а отже на дані правовідносини поширюється дія положень ст.185 СК України, чого судом враховано не було. Суд не врахував, що дитина перебуває на диспансерному обліку у лікаря - невролога та лікаря - кардіолога, що також потребує додаткових витрат.

Крім того, в апеляційній скарзі вказано, що судом не враховано майновий стан позивача, а також те, що відповідачем не виконується рішення суду про стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання їхнього сина до його повноліття. Добровільної участі у витратах на навчання сина відповідач не несе.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що витрати на навчання в коледжі не викликані особливими обставинами, не пов`язані з розвитком конкретних здібностей дітей, а тому не можуть вважатися додатковими витратами. Також суд зауважив, що можливість стягнення додаткових витрат на утримання дитини передбачена діючим законодавством лише на утримання неповнолітньої дитини. Позивач не позбавлена права у подальшому на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання у порядку положень статей 199, 200, 201 СК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 листопада 2011 року було розірвано (а.с. 6).

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7)

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 28.11.2017 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання спільного сина ОСОБА_3 , у розмірі 2 200,00 грн. щомісяця, з 23.05.2017 і до досягнення ним повноліття.

Дитина сторін проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні.

З вересня 2019 року та по теперішній час ОСОБА_3 навчається у ВНЗ «Київський медичний коледж №3», відповідно до договору №40/19 від 01.08.2019. Строк навчання чотири роки, а саме: з 01.09.2019 по 30.06.2023, на платній основі.

За навчання ОСОБА_3 у коледжі позивачем на момент подачі позову було сплачено грошові кошти згідно договору №40/19 від 01.08.2019 та додаткової угоди від 05.08.2019, що підтверджується відповідною квитанцією. Позивачем було сплачено 2 650,00 грн за проведення курсу лекцій та практичних занять для школяра з математики, 1 250,00 грн за купівлю спецодягу, 2 218,00 грн за купівлю повсякденного одягу.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє їх від обов`язків щодо дитини.

За змістом положень ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно із вимогами частини 1 статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №320/383/19 провадження №61-18284св19.

На підтвердження обґрунтованості своїх вимог, позивач надала суду в якості доказів договір про надання освітніх послуг №40/19 від 01.08.2019, додаткову угоду №1 від 05.08.2020 до договору №40/19 від 01.08.2019, квитанції, фіскальні чеки.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 надала докази понесених нею витрат, у зв`язку із навчанням дитини в коледжі та витрат на купівлю повсякденного одягу та одягу для коледжу, однак дані витрати не викликані особливими обставинами та не пов`язані з розвитком конкретних здібностей дітей (творчих, спортивних тощо), а тому не можуть вважатися додатковими витратами, а є прямим обов`язком батьків, що регулюється вказаними вище положеннями СК України, що передбачають обов`язок батьків утримувати їх неповнолітнього сина.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки представленим позивачем доказам, не відповідають дійсності та спростовуються зробленим районним судом висновком щодо заявлених позовних вимог.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що навчання у коледжі не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

До додаткових витрат на дитину також не відносяться і витрати на придбання одягу та заняття з репетитором. Такі витрати відносяться до витрат, які входять до розміру аліментів, визначених рішенням суду, що стягуються із відповідача на утримання спільного з позивачем сина.

Отже, зазначені позивачем витрати, пов`язані з навчанням та інтелектуальним розвитком дитини, а саме: проходження дитиною підготовчих курсів, навчання дитини в коледжі, підготовка до ЗНО, купівля одягу, не відносяться до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, у розумінні ст.185 СК України.

Не можуть бути також враховані доводи апеляційної скарги про перебування дитини на диспансерному обліку у лікаря - невролога та лікаря - кардіолога, оскільки підставою для стягнення додаткових витрат пов`язаних із особливими потребами, зокрема на лікування, має бути доведено не сам факт перебування на обліку, а розмір фактичних грошових витрат, які несе позивач у зв`язку з лікуванням дитини.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.7, 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків зазначених в статті 389 ЦПК України.

ГоловуючийТ.О. Писана

СуддіК.П. Приходько

С.О. Журба