Ухвала

24 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 643/20455/14-ц

провадження № 61-18921 ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Міщенко Марія Володимирівна, приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець Олена Миколаївна, ОСОБА_6 , про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання іпотечного договору недійсним, скасування рішень державних реєстраторів - приватних нотаріусів, виселення з квартири та вселення,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Витребувано у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 та передано її ОСОБА_1 . Скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Коробець О. М. про реєстрацію права власності на цю квартиру за ОСОБА_2 . Визнано недійсним іпотечний договір, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , предметом якого є спірна квартира. Скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Міщенко М. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 16745738, № 16745496 від 25 жовтня 2014 року. Вселено ОСОБА_1 у спірну квартиру. В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 26 лютого 2021 року рішення від 03 грудня 2020 було доповнене абзацем, яким із ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 стягнуто витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 642,28 грн - по 910,57 грн з кожного.

Постановою Харківського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2020 року в частині задоволених вимог та додаткове рішення цього ж суду від 26 лютого 2021 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову в цій частині відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 5 846,40 грн судового збору.

До Верховного Суду 19 листопада 2021 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції, у якій просила скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції від 03 грудня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2021 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та запропоновано заявнику надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України, уточнити її форму і зміст та надати докази сплати судового збору.Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.

У грудні 2021 року заявник направила до суду клопотання на усунення недоліків касаційної скарги, до якого додала уточнену редакцію касаційної скарги та докази сплати судового збору. Однак, заявник в уточненій редакції касаційної скарги не зазначила конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України).

Узагальнене посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, без зазначення та обґрунтування випадків, визначених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України).

Враховуючи передбачений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного процесу, за наданої редакції касаційної скарги суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно, на власний розсуд, виокремити певну підставу касаційного оскарження судового рішення та вирішити питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до положень частини другої статті 393 ЦПК України та статті 185 ЦПК Україниу разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу і заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

Оскільки у встановлений судом строк, станом на 24 грудня 2021 року недоліки касаційної скарги не усунуто, зокрема заявником надано уточнену редакцію касаційної скарги без зазначення конкретних підстав касаційного оскарження, наявність яких є обов`язковою вимогою до змісту касаційної скарги, відповідно до статті 185 ЦПК України касаційна скарга підлягає поверненню заявнику, що не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (МПП «Голуб» проти України, № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року у цій справі вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Білоконь