Провадження № 2/161/374/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2021 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого - судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Остимчук О.М.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Бондарчука Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Луцької міської ради про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Луцької міської ради про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що є спадкоємцем за заповітом спадкового майна після смерті бабусі - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За заявою позивача Першою Луцькою державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 63/2017 після смерті ОСОБА_3 . Звернувшись до нотаріуса з метою узаконення спадкових прав, отримав відмову у вчиненні нотаріальних дій з причини відсутності правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на спадкове майно. Для виготовлення необхідних документів на житловий будинок з господарськими спорудами необхідні документи на підтвердження землекористування. Спадкодавець мав намір набути право власності на вказану земельну ділянку та розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, яка ним не була закінчена у зв`язку зі смертю. Оскільки станом на день смерті спадкодавець не набув у визначеному законом порядку права власності на вказану земельну ділянку і дане нерухоме майно не увійшло до спадкової маси, тому на неї в порядку спадкування не можна набути право власності. Однак, посилаючись роз`яснення, викладені в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», позивач вважає, що він, як спадкоємець має право звертатись до суду з позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та/або права одержання правовстановлюючого документу на землю на ім`я спадкоємця, але не права власності на земельну ділянку.

З врахуванням зазначеного, просить визнати за ним право на завершення приватизації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно якої було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) згідно рішення Луцької міської ради від 2015 року № 78/30, в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Відповідач у письмовому відзиві від 15.01.2021 року, який в судовому засіданні підтримав представник заперечує щодо позову, посилаючись на те, що згідно чинного законодавства звернення до суду із позовом про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки можливе лише за наявності таких фактів: 1) набуття спадкоємцем права власності на майно, яке розташоване на земельній ділянці. Доказом такого може бути, наприклад, рішення суду про визнання за спадкоємцем права власності на спадкове майно; 2) офіційна відмова органу місцевого самоврядування спадкоємцеві у завершенні процедури приватизації земельної ділянки. Оскільки позивачем до позовної заяви не додано вищезазначених доказів, звернення до суду з даним позовом є передчасним.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка була зареєстрована в АДРЕСА_1 .

На день смерті ОСОБА_3 залишила заповіт, посвідчений Другою Луцькою державною нотаріальною конторою 30.10.2015 року за реєстровим № 4-30, згідно якого заповіла житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 (позивачу у справі).

На підставі заяві про прийняття спадщини за заповітом № 132 від 20.02.2017 року, поданої ОСОБА_2 в Першу Луцьку державну нотаріальну контору була заведена спадкова справа № 63/2017 після смерті ОСОБА_3

31.01.2017 року ОСОБА_2 звернувся до Першої Луцької державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою державного нотаріуса Першої Луцької державної нотаріальної контори Пастухової Н.В. № 1368/02-31 від 31.07.2017 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з підстав відсутності документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Позивач, звернувшись з даним позовом, просить визнати за ним право на завершення приватизації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно якої ОСОБА_3 було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) згідно рішення Луцької міської ради від 2015 року № 78/30, в порядку спадкування за заповітом.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 2 наведеної статті містить перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право. Причому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Разом з тим, право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вищий спеціалізований суд України в абз. 6 п. 3.5 листа від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» надав наступні роз`яснення: «Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.».

За змістом ст.ст. 66, 69 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Нотаріус або посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Як вбачається з постанови державного нотаріуса Першої Луцької державної нотаріальної контори Пастухової Н.В. № 1368/02-31 від 31.07.2017 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, на даний час позивач не є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 925/1265/16).

Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Враховуючи, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем не надано доказів набуття ним права власності на спадкове майно - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а також, доказів його звернення до органу місцевого самоврядування та офіційної відмови у завершенні процедури приватизації земельної ділянки, суд приходить до висновку про передчасність даного позову та відсутність доказів порушення, не визнання або оспоренння прав, свобод чи інтересів позивача зі сторони відповідача Луцької міської ради, що стало підставою для звернення з даним позовом.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_2 до Луцької міської ради про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.02.2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк