КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 361/508/18

провадження номер: 22-ц/824/423/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Орел П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 01 вересня 2020 року у складі судді Зотько Т.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила встановити факт спільного проживання її з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з травня 2001 року по травень 2017 року та поділити набуте під часу спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу майно таким чином:

- визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на квартиру АДРЕСА_2 та на 1/2 ідеальних частини будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_4 , на 1/2 ідеальних частини будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 за адресою: АДРЕСА_5 , автомобіль VOLKSWAGEN LT 35, 1991 року випуску, дата реєстрації 10 листопада 2016 року, автомобіль SKODA SUPERB, 2006 року випуску, дата реєстрації 31 жовтня 2009 року, автомобіль BMW 524 TD, 1967 року випуску, дата реєстрації 31 жовтня 2009 року, автомобіль НОМЕР_1 , 2003 року випуску, дата реєстрації 03 листопада 2016 року, державний номерний знак НОМЕР_2 .

У квітні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про забезпечення вказаного вище позову шляхом накладення арешту на майно, що зареєстроване за відповідачем, а саме: будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_3 та квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05 квітня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_3 . У задоволенні інших вимог заяви відмовлено.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя - залишено без розгляду.

У березні 2020 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій просив скасувати заходи забезпечення позову у вигляді арешту будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_3 , вжитих ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05 квітня 2019 року

Заява про скасування заходів забезпечення позову мотивована тим, що оскільки справа за позовом ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя по суті не розглянута, вказаний позов ОСОБА_1 ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року залишено без розгляду, а тому вважав, що відсутні підстави для перебування нерухомого майна під арештом.

З огляду на викладене, ОСОБА_2 просив скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05 квітня 2019 року відповідно до положень ст.158 ЦПК України.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01 вересня 2020 року заяву ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову задоволено.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05 квітня 2019 року, якою накладено арешт на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_3 , що зареєстроване за ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, посилаючись на її невідповідність положенням ст.263 ЦПК України та порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції розглянув справу без її участі та за відсутності доказів про її належне повідомлення про час та місце розгляду справи 01 вересня 2020 року. Вказує, що суд не відклав розгляд справи, причини її неявки в судове засідання не з`ясував, чим порушив її конституційне право на участь у судовому розгляді та не забезпечив їй можливості навести суду доводи, що є порушенням вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд. Крім того зазначає, що у клопотанні від 08 квітня 2020 року вона просила суд не призначати судове засідання, зокрема, в період з 28 серпня 2020 року по 11 вересня 2020 року, у зв`язку з відпусткою та зайнятістю, однак суд не взяв це до уваги. Також вказує, що вона оскаржила ухвалу про залишення позову без розгляду до апеляційного суду, а тому вважає, що ухвала про скасування заходів забезпечення позову є передчасною та необґрунтованою.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що ухвала Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року, якою позов ОСОБА_1 залишено без розгляду, набрала законної сили 18 серпня 2020 року, тобто, з дня прийняття Київським апеляційним судом постанови від 18 серпня 2020 року про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 на вказану вище ухвалу суду першої інстанції. Тому вважає, що суд дійшов привального висновку про скасування заходів забезпечення позову, вжитих оскаржуваною ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01 вересня 2020 року відповідно до положень ч.9 ст.158 ЦПК України. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачки - адвоката Гонтарєва Р.М., вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, врахувавши доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Деснянського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05 квітня 2019 року заяву позивачки ОСОБА_1 про забезпечення вказаного вище позову задоволено частково. Накладено арешт на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.170-712, т.2).

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя - залишено без розгляду (а.с.218-219, т.2).

При постановленні вказаної ухвали питання про скасування заходів забезпечення позову судом не вирішувалось.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 серпня 2020 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала (а.с.239-240, т.2).

Відповідно до ч.2 ст.273 ЦПК України, у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно зі ст.384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Таким чином з дня постановлення ухвали Київського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 , ухвала Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року набрала законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно з ч.9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, щоу випадку залишення позову без розгляду, суд може з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справиодночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Отже, враховуючи, що ухвала Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року, якою позов ОСОБА_1 залишено без розгляду, набрала законної сили, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою цього ж суду від 05 квітня 2019 року відповідно до положень ч.9 ст.158 ЦПК України.

Таким чином висновки суду відповідають вимогам процесуального права, ухвала суду є законною та обґрунтованою, передбачених законом підстав для її скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

З наведених підстав колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову є передчасною, так як позивачка оскаржила ухвалу суду про залишення позову без розгляду до апеляційного суду, як необґрунтовані. До того ж колегія суддів враховує, що ухвалою Київського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року, згідно з якою її позов до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя залишено без розгляду (а.с.70-74, т.3).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції у порушення норм процесуального права розглянув справу без участі позивачки та за відсутності доказів про її належне повідомлення про час і місце розгляду справи, у зв`язку з чим порушив її конституційне право на участь у судовому розгляді та не забезпечив їй можливості навести свої доводи, апеляційний суд не приймає до уваги з таких підстав.

Так, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Скасування заходів забезпечення позову передбачено ст.158 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду (ч.2 ст.158 ЦПК України).

Тобто, вказана норма не передбачає обов`язкового повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання щодо вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову.

Таким чином, зважаючи на те, що повідомлення учасників справи про розгляд питання щодо скасування заходів забезпечення позову не є обов`язковим, неналежне повідомлення позивачки про дату, час і місце засідання суду не є порушенням норм процесуального права, а відтак не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Водночас, колегія суддів враховує, що позивачка ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції клопотання про відкладення розгляду справи від 08 квітня 2020 року, в якому, зокрема, виклала свої доводи та заперечення проти задоволення заяви відповідача про скасування заходів забезпечення позову, посилаючись на те, що вона 30 березня 2020 року подала апеляційну скаргу на ухвалу суду про залишення її позову без розгляду, а тому вважала, що підстав для скасування заходів забезпечення позову немає.

Тобто, ОСОБА_1 реалізувала своє процесуальне право на викладення своїх доводів та заперечень проти заяви відповідача про скасування заходів забезпечення позову, а тому її доступ до правосуддя у даному випадку не було обмежено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 01 вересня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: