Постанова

Іменем України

22 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 757/40485/20

провадження № 61-10495св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Педерсен енд партнерс», ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на постанову Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року у складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Андрієнко А. М., Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі -

АТ «Ощадбанк»), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову конкурсної комісії АТ «Ощадбанк» ОСОБА_1 у відборі та допуску його кандидатури до другого етапу конкурсу на заміщення вакантної посади голови правління

АТ «Ощадбанк»;

- визнати протиправним та скасувати рішення Наглядової ради

АТ «Ощадбанк» від 17 червня 2020 року щодо затвердження результатів конкурсного відбору кандидата на посаду голови правління АТ «Ощадбанк» та визначення ОСОБА_2 переможцем конкурсного відбору кандидата на посаду Голови правління АТ «Ощадбанк»;

- визнати таким, що не відбувся за оголошенням від 08 травня 2020 року конкурсний відбір кандидата на посаду голови правління АТ «Ощадбанк».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08 лютого 2021 року у складі судді Бусик О. Л. закрито провадження у цій справі.

Суд першої інстанції виходив з того, що спір стосується корпоративних відносин, відтак підвідомчий судам господарської юрисдикції.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 08 лютого 2021 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що вимоги позивача пов`язані із реалізацією права бути обраним головою правління банку, при цьому, виходячи із змісту статті 167 ГК України, кандидат на посаду керівника, який не має жодних зв`язків із суб`єктом господарювання в його корпоративних відносинах, не стає учасником таких корпоративних відносин у зв`язку із самим лише фактом претендування на певну посаду. Відтак апеляційний суд вважав помилковими висновки суду першої інстанції про наявність між сторонами корпоративних правовідносин та віднесення спору до господарської юрисдикції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі АТ «Ощадбанк» просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що вимоги позивача безпосередньо стосуються оцінки діяльності уповноваженого колегіального органу щодо управління господарським товариством, тобто правовідносини є корпоративними, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про віднесення цього спору до юрисдикції загальних судів та необхідність його розгляду у порядку цивільного судочинства.

Відзив на касаційну скаргу

У серпні 2021 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якій позивач посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність прийнятої судом апеляційної інстанції постанови.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, а ухвалою від 02 вересня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до змісту позовної заяви, у позивача з AT «Ощадбанк» існує спір щодо його участі в конкурсному відборі кандидата на посаду голови правління AT «Ощадбанк» та затвердження його результатів, призначення керівника AT «Ощадбанк» за результатами такого конкурсного відбору, у зв`язку з чим позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення про відмову конкурсної комісії наглядової ради AT «Ощадбанк» ОСОБА_1 у відборі та допуску її кандидатури до другого етапу конкурсу на посаду голови правління AT «Ощадбанк», а також визнати протиправним та скасувати рішення за результатами другого етапу конкурсу від 17 червня 2020 року, яким затверджено результати конкурсного відбору кандидата на посаду голови правління AT «Ощадбанк» та визначено ОСОБА_3 переможцем конкурсного відбору на посаду голови правління

AT «Ощадбанк».

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, ЦПК України, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових, відносин та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарсько процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, необхідно виходити з визначень, наведених у статті 2 та частині першій статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України), відповідно до яких як господарську діяльність розуміють діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Стаття 20 ГПК України визначають коло справ, які підлягають розгляду в господарському суді, зокрема й справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Зміст корпоративних прав та корпоративних відносин визначено статтею

167 ГК України, згідно якої корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом. Законом можуть бути встановлені обмеження певним особам щодо володіння корпоративними правами та/або їх здійснення. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що у позивача з AT «Ощадбанк» існує спір щодо його участі в конкурсному відборі кандидата на посаду голови правління AT «Ощадбанк» та затвердження його результатів, призначення керівника AT «Ощадбанк» за результатами такого конкурсного відбору, у зв`язку з чим позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення про відмову конкурсної комісії наглядової ради AT «Ощадбанк» ОСОБА_1 у відборі та допуску її кандидатури до другого етапу конкурсу на посаду голови правління AT «Ощадбанк», а також визнати протиправним та скасувати рішення за результатами другого етапу конкурсу від 17 червня 2020 року, яким затверджено результати конкурсного відбору кандидата на посаду голови правління AT «Ощадбанк» та визначено ОСОБА_3 переможцем конкурсного відбору на посаду голови правління

AT «Ощадбанк».

Вимоги позивача пов`язані із реалізацією права бути обраним головою правління банку, при цьому, виходячи із змісту статті 167 ГК України, кандидат на посаду керівника, який не має жодних зв'язків із суб'єктом господарювання у його корпоративних відносинах, не стає учасником таких корпоративних відносин у зв'язку із самим лише фактом претендування на певну посаду.

Установивши, що правовідносини, які виникли між сторонами не є корпоративними, оскільки позивач не є і не був учасником АТ «Ощадбанк»,

а лише оскаржує конкурсну процедуру щодо відбору кандидатів на посаду голови правління банку, що не породжує у нього корпоративних прав, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Доводи касаційної скарги про те, що між сторонами виникли корпоративні правовідносини є помилковими та спростовуються вищевикладеними мотивами.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції, крім випадків, якщо: 1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції; 2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах; 3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.

Колегія суддів зазначає, що відсутність судових рішень іншого касаційного суду з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах свідчить про право Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду висловити правову позицію щодо юрисдикції цього спору, а тому відсутні підстави для передачі справи до Великої Палати Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це підтверджено матеріалами справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович