Справа № 740/510/21
Провадження № 2/740/547/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Кубрак Н. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти Ніжинської районної державної адміністрації (далі - відділ освіти Ніжинської РДА) про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

установив:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з відділу освіти Ніжинської РДА на його користь заборгованість з невиплаченої заробітної плати в сумі 12 091,24 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з 20 березня 1998 року він працював на посаді спеціаліста з нарахування заробітної плати у відділі освіти Ніжинської РДА, 12 червня 2014 року переведений на посаду бухгалтера І категорії централізованої бухгалтерії. 31 грудня 2020 року на підставі наказу № 80-К відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) його звільнено із займаної посади. У день звільнення позивача ознайомлено з наказом про звільнення, видано трудову книжку, але остаточного розрахунку при звільненні не здійснено. Станом на час подання позову відповідачем частково провів розрахунок, заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати складає 12 091,24 грн.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 січня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання у справі призначено на 10-00 год. 25 лютого 2021 року.

25 лютого 2021 року у судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Представник позивача - адвокат Васюк Д. Г. подав до суду заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності, позов підтримав, просив задовольнити.

У клопотанні від 25 лютого 2021 року представник відповідача - Хоренко Д. А. позов визнав у повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності.

Статтею 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі, і таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відділом освіти Ніжинської РДА, працював на посаді спеціаліста з нарахування заробітної плати та бухгалтера І категорії централізованої бухгалтерії, був звільнений 31 грудня 2020 року відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією його трудової книжки та копією наказу від 31 грудня 2020 року № 80-К (а. с. 7, 10).

Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

При звільненні позивача відповідач не провів з ним повного розрахунку, заборгованість з невиплаченої вихідної допомоги становить 7462,04 грн та 4629,20 грн - заборгованість з нарахованої, але невиплаченої компенсації за невикористану щорічну відпустку, що підтверджується довідкою відділу освіти Ніжинської РДА від 18 січня 2021 року № 01-15/33 (а. с. 11).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КЗпП України щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 83 КЗпП України). Аналогічна норма міститься устатті 24 Закону України «Про відпустки».

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таким чином, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за весь період невиплати належних працівникові при звільненні сум.

Середній заробіток працівника визначається згідно зі ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з подальшими змінами та доповненнями (далі - Постанова № 100).

Відповідно до п. 8 Постанови № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Як убачається з довідки про доходи позивача, виданої відділом освіти Ніжинської РДА від 18 січня 2021 року № 01-15/65, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 517,78 грн (а. с. 12).

Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 12 091,24 грн, яка складається з нарахованої, але невиплаченої вихідної допомоги при звільненні у розмірі 7462,04 грн, та компенсації за невикористану відпустку - 4629,20 грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 січня 2021 року року по 25 лютого 2021 року, що з урахуванням кількості робочих днів - 38, становить 19 675,64 грн (38?517,78=19 675,64) (без прибуткового податку з громадян та інших обов`язкових платежів).

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням вищенаведеного, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України с удовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача.

Разом з цим у ч. 1 ст. 142 ЦПК України зазначено, зокрема, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

На підставі ст. 141, 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 454,00 грн (50 % від 908,00 грн); 454,00 грн (50 % від 908,00 грн) судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету, оскільки позов задоволено в повному обсязі та у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.

Крім цього, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 3500,00 грн, які підтверджуються товарним чеком, розрахунком суми гонорару за надану правничу допомогу, витягом з договору № 38/21 про надання правової допомоги від 27 січня 2021 року (а. с. 15 - 17).

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 - 81, 84, 89, 141, 142, 263 - 265, 274, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до відділу освіти Ніжинської районної державної адміністрації про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити.

Стягнути з відділу освіти Ніжинської районної державної адміністрації (16600, м. Ніжин, Чернігівська область, пров. Ветеринарний, 2; 02147475) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; НОМЕР_1 ) заборгованість із заробітної плати в загальній сумі 12 091 (дванадцять тисяч дев`яносто одна) гривень 24 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 19 675 (дев`ятнадцять тисяч шістсот сімдесят п`ять) гривень 64 коп. (без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів), а всього - 31 766 (тридцять одна тисяча сімсот шістдесят шість) гривень 88 коп.

Стягнути з відділу освіти Ніжинської районної державної адміністрації (16600, м. Ніжин, Чернігівська область, пров. Ветеринарний, 2; 02147475) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; НОМЕР_1 ) 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень витрат на правничу допомогу.

Стягнути з відділу освіти Ніжинської районної державної адміністрації (16600, м. Ніжин, Чернігівська область, пров. Ветеринарний, 2; 02147475) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; НОМЕР_1 ) 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривень судового збору.

Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; НОМЕР_1 ) з державного бюджету 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривень судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складене і підписане 01 березня 2021 року.

Суддя І. М. Шевченко