ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2202/21 Справа № 191/3452/20 Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2020 року про заміну заходу забезпечення позову

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А:

16 листопада 2020 року ОСОБА_2 подано до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області позовну заяву про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на його користь борг за договором позики. Разом із позовною заявою, позивачем було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення заборони здійснювати реєстраційні дії, пов`язані з відчуженням нерухомого майна, що належить відповідачеві.

Заява мотивована тим, що він звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості у розмірі 26 500,00 доларів США. Зазначена заборгованість виникла внаслідок порушення укладених у письмовій формі (розписки) договорів позики від 01.09.2014 на суму 23100 доларів США та від 05.06.2020 на суму 3400 доларів США.

Зазначав, що у визначений договорами строк і до теперішнього часу відповідачем борг не повернуто, чим взяті на себе зобов`язання не виконано. Неодноразові звернення з проханням дотримуватися взятого відповідачем на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів позичальником наполегливо ігноруються. Йому стало відомо, що відповідач має на меті відчуження свого майна третім особам з метою подальшого ухилення від виконання судового рішення, адже сума заборгованості 26 500 доларів США - є досить значною. Також вказував, що відповідач має значні борги перед іншими фізичними особами, що є предметами спору у судах, та частина належного йому майна вже перебуває під забороною відчуження.

Зазначав, що за відповідачем на даний час зареєстровано право власності на наступне нерухоме майно: нежитлові будівлі пожежного депо та автогаражів загальною площею 472,8 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , вартість яких згідно звіту про оцінку становить 549 440,00 грн., а також квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Однак, провести оцінку та отримати звіт про вартість квартири він не взмозі, оскільки йому невідомі її технічні характеристики, необхідні для визначення вартості, а саме кількість кімнат, загальна площа тощо.

До відкриття провадження у цивільній справі, ухвалою судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.11.2020 року забезпечено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики шляхом накладення заборони здійснювати реєстраційні дії, пов`язані з відчуженням нерухомого майна, що належить відповідачеві, а саме нежитлових будівель пожежного депо та автогаражів загальною площею 472,8 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

18 листопада 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції із заявою про заміну засобу забезпечення його позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, вжиті ухвалою судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.11.2020 року, посилаючись на те, що ухвалою судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.11.2020 забезпечено позов шляхом накладення заборони здійснювати реєстраційні дії, пов`язані з відчуженням нерухомого майна, що належить відповідачеві, а саме нежитлових будівель пожежного депо та автогаражів загальною площею 472,8 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

У зв`язку з тим, що підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису про обтяження прав на нерухоме майно є заборона проведення реєстраційних дій щодо нерухомого майна, а заборона проведення реєстраційних дій, пов`язаних тільки з відчуженням нерухомого майна, буде неналежною підставою для внесення державним реєстратором запису про обтяження прав на нерухоме майно, просив замінити захід забезпечення позову, вжитий ухвалою судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Бондаренко Г.В. від 16.11.2020 виключивши посилання на реєстраційні дії, пов`язані з відчуженням нерухомого майна.

Ухвалою судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2020 року заяву про заміну засобу забезпечення позову - задоволено.

Замінено захід забезпечення позову, вжитий ухвалою судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Бондаренко Г.В. від 16.11.2020 року.

Заборонено державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо вчинення реєстраційних дій, вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , саме: нежитлових будівель пожежного депо та автогаражів загальною площею 472,8 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та квартири , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування вказаної ухвали та ухвалення нового судового рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Тлумачення положень частини першої статті 156 ЦПК України свідчить, що ЦПК України передбачає можливість заміни одного заходу забезпечення позову іншим, в тому числі здійснення заміни заходів забезпечення позову одного й того ж виду, перелік яких визначено в частині першій статті 150 ЦПК України.

Крім того, ст.156 ЦПК України визначено, що питання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим вирішується судом у судовому засіданні не пізніше наступного дня після надходження до суду відповідного клопотання учасника справи.

Як убачається з матеріалів справи, станом на 19 листопада 2020 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики відкритим не було.

Інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що провадження у вищезазначеній справі було відкрито ухвалою від 24 листопада 2020 року.

Тобто, оскаржувана ухвала судді першої інстанції про заміну заходу забезпечення позову була вирішена суддею без додержання вимог ст. 156 ЦПК України.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, в разі звернення сторони з клопотанням про забезпечення позову заявник повинен обґрунтувати причини такого звернення.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Аналогічно має бути обґрунтованим також і клопотання про заміну заходів забезпечення позову.

Задовольняючи заяву про заміну заходу забезпечення позову, суддя першої інстанції в своїй ухвалі належним чином не обґрунтував, яка сама існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та діями саме якої особи.

При вирішенні питання про заміну заходу забезпечення позову, суд повинен був перевірити: наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів.

Разом з тим, згідно абзацу 3 пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову № 9 від 22.12.2006 року, ухвала про забезпечення позову повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Однак, у порушення зазначених вище вимог процесуального закону, вирішуючи питання про заміну заходу забезпечення позову, суддя першої інстанції не обґрунтував причини застосування саме такого виду забезпечення позову. Суддя взагалі не зазначив доказів і мотивів, з яких дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Задовольняючи заяву про заміну заходу забезпечення позову, суддя першої інстанції не перевірив необхідності забезпечення позову в межах заявлених позивачем позовних вимог, не встановив факту того, чи існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, не перевірив з боку саме яких осіб буде чинитись перешкода у виконанні рішення суду, чи є ці особи сторонами у справі, що свідчить про порушення судом порядку вирішення заяви про забезпечення позову.

Також, колегія суддів звертає увагу, що зі змісту заяви про заміну заходу забезпечення позову в ній містяться лише мотиви, що підтверджують наявність спору між сторонами. Однак, заява не містить посилань на докази, що підтверджують неможливість чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі Кузнєцов та інші проти Російської Федерації зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи Серявін та інші проти України, Проніна проти України ) і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п.36, від 1 липня 2003 року).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду першої інстанції з заявою про заміну заходу забезпечення позову, не надав жодні докази, які б вказували на вчинення дій, спрямованих на спричинення порушення права позивача та його законним інтересам. Заява не містить даних щодо конкретних осіб, діями яких буде здійснено перешкоду суду у винесені рішення, а судом зазначені підстави не перевірені належним чином.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 18 лютого 2021 року, представник відповідача зазначив, що нежитлові будівлі пожежного депо та автогаражів загальною площею 472,8 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , яке належать відповідачу на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: реєстровий № 988/бланки НВА 769068-НВА 769069, виданий 22.11.2016 року, виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Воробйовою О.О. (а.с. 69), знаходяться у спільній сумісній власності з його дружиною ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 07 грудня 2006 року, виданого ВРАЦС м. Синельникове Синельниківського міського управління юстиції Дніпропетровської області.

Тобто, забезпечуючи позов у цій частині, судом першої інстанції було порушено права ОСОБА_3 , яка не є стороною по справі.

Крім того, забезпечуючи позов у частині квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , суддею першої інстанції не було перевірено її фактичного власника.

Так, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, квартира, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер НОЕ № 11, р. № 601, виданий 20.12.2019 року, видавник: Перша Синельниківська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області (а.с.58).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Ураховуючи викладене, ухвала судді першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про заміну заходу забезпечення позову.

Колегія зазначає, що позивач не позбавлений права на будь-якій стадії розгляду справи звернутись до суду із заявою про забезпечення позову у відповідності до вимог ст. 149-152, 156 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2020 року про заміну заходу забезпечення позову скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про заміну заходу забезпечення позову, вжитого ухвалою судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2020 року відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко