Справа № 740/5330/20
Провадження № 2/740/357/21
Р І Ш Е Н Н Я

з а о ч н е

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючої-судді Пантелієнко В.Г.,

з участю секретаря- Філоненко О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 з тих підстав, що останній понад рік без поважних причин в зазначеному житлі не проживає. В позові ОСОБА_1 вказала, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 . У будинку крім позивачки, зареєстровані: син - ОСОБА_3 , дочка - ОСОБА_4 , онук ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , який не є родичем позивачки. ОСОБА_2 з 2011 року фактично не проживає у вищевказаному будинку, витрат по утриманню житла не несе, перешкоди у його проживанні не чинилися. Реєстрація відповідача в будинку створює позивачці, як власнику, перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю, також вона несе додаткові витрати по утриманню житла.

Ухвалою суду від 09 грудня 2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, повідомлений належним чином про судове засідання через оголошення на сайті суду, у зв`язку з чим, згідно ч. 5 ст. 279, ст.ст. 280-281 ЦПК України, справа розглянута у порядку заочного розгляду за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно № 28190249 від 30.11.2010 року підтверджується, що будинок АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (а.с. 3).

Згідно довідки Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 24 вересня 2020 року ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз вказаних норм цивільного законодавства України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Підстави втрати права на користування житловим приміщенням регулюються ст. 71,72 ЖК України в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та ст. 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника.

Будинок АДРЕСА_1 є майном (житлом) позивачки, тому правовідносини між сторонами мають регулюватися відповідними нормами цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності в житлі понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідач не є членом сім`ї власника житла в силу ст. 64 Житлового кодексу України, дані про укладення з ним договору найму житлового будинку також відсутні.

Норма закону яка б регулювала порядок визнання особи, яка не є членом сім`ї власника (чи наймачем), такою, що втратила право користування жилим приміщенням в діючому законодавстві, зокрема, ЖК України та ЦК України не передбачена, з огляду на це, слід застосувати аналогію закону, зокрема, ст.405 ЦК України.

В позові ОСОБА_1 стверджувала, що відповідач більше року, не проживає в будинку, власником якого вона є. Позивачкою надано суду акт про не проживання фізичної особи за місцем реєстрації, в якому свідками ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 засвідчено, що ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає з 2011 року, його речей у будинку не виявлено.

На думку суду, позивачка довела той факт, що відповідач понад один рік не проживає за місцем реєстрації, тому його слід визнати таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням.

Керуючись ст. 391, 405 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , 1978 року народження таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь

ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.Г. Пантелієнко