П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї Борщагівської селищної ради, про надання тимчасового дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без дозволу батька,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом про надання тимчасового дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без дозволу батька. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 квітня 2018 року шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 13 липня 2013 року, було розірвано. Спільна неповнолітня дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає постійно з позивачем, яка піклується про сина, про його здоров`я, його фізичний, духовний та моральний розвиток.

У період з 20 жовтня 2021 року по 20 листопада 2021 року позивач має бажання, тимчасово виїхати за кордон, а саме до м. Валенсія в Іспанії, для виїзду дитини за кордон необхідно мати нотаріальний дозвіл відповідача, позивач неодноразово зверталася усно та за допомогою листів до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд сина до Іспанії, однак вказані листи залишені відповідачем без реагування.

Оскільки відповідач ухиляється від надання такого дозволу, позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила суд дозволити тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2021 року позов задоволено; надано дозвіл матері ОСОБА_2 на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України в країну Іспанію без згоди батька дитини - ОСОБА_1 з 20 жовтня 2021 року до 20 листопада 2021 року; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908, 00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Станом на початок розгляду справи по суті відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З огляду на вищевказану норму, лише необхідність захисту порушеного права, свободи чи інтересу надає особі підстави для отримання судового захисту.

Необхідність звернення до суду позивач обґрунтувала тим, що вона не має можливості виїзду з дитиною за межі України без дозволу батька. В той же час дане твердження не відповідає обставинам справи з огляду на наступне:

К відповідності до положень п.п. 3) п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, чинними як на час звернення позивача до суду, так і на час розгляду справи, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється без нотаріального посвідчення згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №871 від 07 грудня 2018 року було визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю - ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Як зазначив сам апелянт, між сторонами існує судовий спір щодо визначення місця проживання дитини. В той же час, як на момент звернення позивача до суду, так і на час ухвалення оскаржуваного рішення, рішення суду щодо визначення місця проживання дитини, яке набрало законної сили, відсутнє. Не надала такого рішення і позивач.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Зважаючи на наведені норми, у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що вищевказане розпорядження органу опіки та піклування було скасовано чи втратило чинність, оскільки жодного доказу з цього приводу до суду не представлено.

В своєму позові позивач просила надати їй право виїзду з дитиною за межі України на строк до одного місяця. За таких умов, зважаючи на наявне розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №871 від 07 грудня 2018 року, враховуючи положення п.п. 3) п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, право позивача на виїзд з дитиною за межі України на зазначений нею строк діями відповідача не обмежуються. За таких умов право, за захистом якого позивач звернулася до суду, фактично порушене не було. В свою чергу це веде до відсутності підстав для задоволення позову.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Окрім того, згідно положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки апеляційний суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, позивач має сплатити відповідачу 1 362, 00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Борщагівської селищної ради про надання тимчасового дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без дозволу батька відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько