Провадження №2/592/2657/21

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі: головуючого судді Фоменко І.М., за участю секретаря судового засідання Щербань Г.Г., представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Сумської міської ради, треті особи: ОСОБА_4 , Сумська міська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на житловий будинок і земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який його представники підтримали у судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що 23.08.2013 року ОСОБА_5 склав запотів, за яким все належне йому майно, що знаходиться у с. Загірське Ковпаківського р-ну м. Суми заповів онуку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Після смерті останнього відкрилася спадщина, до складу якої увійшли 1/2 частина житлового будинку в Загірське Ковпаківського р-ну м. Суми, земельна ділянка (пай) на території Піщанської сільської ради із цільовим призначенням для ведення товарного особистого підсобного господарства, та земельна ділянки, площею 0,28 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства.

У встановлений законом строк ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Постановою державного нотаріуса Сумської міської державної нотаріальної контори Чернетченко Т.М. від 15.09.2020 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , а саме на земельні ділянки, площею 0,28 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства,, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та площею 0,22 га, наданої для будівництва та обслуговування жилих будинків і господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки за спадкодавцем не проведено державної реєстрації права власності на земельні ділянки.

Крім того, постановою державного нотаріуса Сумської міської державної нотаріальної контори Ляшенко А.І. від 23.09.2021 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , у зв`язку з розбіжністю написання номера будинку у заповіті та документах, які спадкоємець надає для підтвердження права власності спадкодавця на домоволодіння.

Викладене позбавляє позивача можливості реалізувати свої спадкові права, іншим шляхом вирішити виниклий спір не можливо, а тому позивач просить суд визнати за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:002:0137, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та земельну ділянку, площею 0,1800 га, кадастровий номер :01:002:0140, для ведення особистого селянського господарства, в АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; встановити факт належності ОСОБА_5 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 02.11.2021 року відкрито загальне позовне провадження в даній цивільній справі та призначено по справі підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 16.11.2021 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін.

Представник Сумської міської ради, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому просив справу розглянути без його участі та зауважив, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухомість, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. Для вирішення вказаної категорії справ щодо визнання права власності на будинок у порядку спадкування необхідна наявність наступних документів: виписка із господарських книг про те, що будинок належав спадкодавцю; технічний паспорт на будинок; висновок спеціалістів щодо технічного стану будинку; рішення ради чи договір про надання земельної ділянки у користування для будівництва будинку; відмова виконкому місцевої ради в оформленні права власності; постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на земельну ділянку.

Представник Сумської міської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, у якій просив справу розглянути без його участі.

Третя особа ОСОБА_4 до суду не прибув, у заяві про розгляд справи без його участі зазначив про визнання заявлених вимог у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та вивчивши матеріали справи у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 (а.с.8), який за життя склав Заповіт від 23.08.2013 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Піщанської сільської ради, згідно якого на випадок смерті усе своє майно, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , земельну ділянку на території Піщанської сільської ради, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у СТОВ «Піщане» с. Піщане, заповів своєму онуку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17).

Як вбачається з Довідки ГУ Держгеокадастру у Сумській області №1145/115-19 від 01.08.2019 року, згідно Договору дарування земельної ділянки №3-383 від 02.02.1995 року, до ОСОБА_5 перейшло право власності на земельну ділянку, площею 0,28 га, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_6 на підставі Державного акту про право власності на землю серія СМ №02279 від 16.01.1995 року. Проте, державний акт про право власності на вказану земельну ділянку на ім`я ОСОБА_5 не видавався.

Даний факт підтверджується копією Державного акту про право приватної власності на землю серія СМ № 02279 від 16.01.1995 року, копією Договору дарування від 02.02.1995 року та встановлений рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.02.2020 року по справі № 592/19321/19 (а.с.9-12).

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, ОСОБА_6 на підставі Державного акту серія СМ №02279 від 16.01.1995 року належала земельна ділянка, площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:002:0137, із цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та земельна ділянка, площею 0,1800 га, кадастровий номер :01:002:0140, для ведення особистого селянського господарства, в АДРЕСА_1 (а.с.18-27).

Крім того, на підставі Договору дарування від 02.02.1995 року, посвідченого нотаріусом Другої Сумської державної нотаріальної контори Лисенко В.Ф., ОСОБА_5 був власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с.13-14,39).

ОСОБА_5 зазначений власником житлового будинку АДРЕСА_1 і у Технічному паспорті на будинок, виготовленому 05.10.1989 року (а.с.28-31).

Тобто, факт належності ОСОБА_5 1/2 частини житлового будинку саме під АДРЕСА_1 підтверджується наявними у справі матеріалами в їх сукупності.

Після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у встановлений законом строк ОСОБА_3 , як спадкоємець за заповітом, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі чого заведено спадкову справу № 54932624.

Згідно із положеннями ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності до ст.ст. 1233, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом положень статті 182 ЦК України до складу спадщини входить лише те нерухоме майно, право на яке зареєстровано в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

За загальним правилом ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно положень ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

З листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 вбачається, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

15.09.2020 року та 23.09.2021 року ОСОБА_3 звертався до Сумської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , до якої додав необхідні документи.

Постановою державного нотаріуса Сумської міської державної нотаріальної контори Чернетченко Т.М. від 15.09.2020 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , а саме на земельні ділянки, площею 0,28 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства,, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та площею 0,22 га, наданої для будівництва та обслуговування жилих будинків і господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки за спадкодавцем не проведено державної реєстрації права власності на земельні ділянки.

Постановою державного нотаріуса Сумської міської державної нотаріальної контори Ляшенко А.І. від 23.09.2021 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , у зв`язку з розбіжністю написання номера будинку у складеному заповіті та документах, які спадкоємець надає для підтвердження права власності спадкодавця на домоволодіння.

Відповідно до п. 4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Пунктом 4.18 Глави 10 вищевказаного Порядку встановлено, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до вищевказаного Листа ВССУ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Судовим розглядом було встановлено, що ОСОБА_5 , на підставі договору дарування від 02.02.1995 року, став власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами саме за адресою: АДРЕСА_1 . Даний факт знайшов своє підтвердження на підставі наявних у справі матеріалів та не спростований будь-якими належними і допустимими доказами учасників справи.

Також ОСОБА_5 не виконав вимоги щодо проведення держаної реєстрації права власності на належні йому земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:002:0137, та земельну ділянку, площею 0,1800 га, кадастровий номер :01:002:0140, в АДРЕСА_1 , яке отримав на підставі Договору дарування від 02.02.1995 року, що стало підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відносно вказаного майна. Вказані недоліки позбавляють позивача можливості реалізувати свої спадкові права після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , іншим шляхом вирішити виниклий спір не можливо.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно положень ч. 2 та ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Невиконання вимоги щодо належної реєстрації права власності на земельну ділянку не вплинуло жодним чином на наявність у ОСОБА_5 права власності на вказаний об`єкт, так як державна реєстрація є лише офіційним підтвердженням з боку держави виниклого права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих позивачем на обґрунтування заявлених вимог доводів у їх сукупності, оскільки розбіжність написання номеру будинку, що входить до складу спадкового майна, у заповіті та правовстановлюючих документах, та відсутність державної реєстрації права власності спадкодавця на земельні ділянки є перешкодою для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, зважаючи на встановлені судовим розглядом обставини справи та передбачений законом винятковий спосіб захисту порушених прав, суд приходить до висновку про необхідність визнання за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:002:0137, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та земельну ділянку, площею 0,1800 га, кадастровий номер :01:002:0140, для ведення особистого селянського господарства, в АДРЕСА_1 , та права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 76-83, 141, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:002:0137, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та земельну ділянку, площею 0,1800 га, кадастровий номер :01:002:0140, для ведення особистого селянського господарства, в АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити факт належності померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду може бути оскаржено, шляхом подання апеляційної скарги через Ковпаківський районний суд м. Суми до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І.М. Фоменко