Постанова

Іменем України

25 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 361/3423/17

провадження № 61-9746св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Мартєва С. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Великодимерська селищна рада Броварського району Київської області,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року в складі колегії суддів: Верланова С. М., Мережко М. В., Савченка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання незаконними та скасування рішень селищної ради.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Великодимерської сільської ради Броварського району Київської області від 19 вересня 1997 року

ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва площею 0,25 га та для особистого підсобного господарства площею 0,1 га на АДРЕСА_1 . За вказаною адресою на земельній ділянці загальною площею 0,35 га позивач побудувала будинок, допоміжні приміщення, а також по межі встановила огорожу.

Рішенням Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 08 грудня 2016 року надано дозвіл на розробку технічної документації щодо формування земель комунальної власності (проїзд) територіальної громади площею 0,1 га на АДРЕСА_1 , між домоволодіннями на АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 .

Великодимерська селищна рада Броварського району Київської області рішенням від 16 травня 2017 року затвердила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, прийняла у комунальну власність земельну ділянку площею 0,028 га земель загального користування (проїзд) між домоволодіннями на АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , а також внесла відповідні зміни до земельно-кадастрової документації.

Вказувала, що вищевказані рішення від 08 грудня 2016 року та від 16 травня 2017 року були прийняті без погодження та підписів суміжних землевласників, а земельну ділянку (проїзд) як комунальну власність було сформовано за рахунок належної позивачу на праві приватної власності земельної ділянки.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила визнати недійсними та скасувати: рішення Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 08 грудня 2016 року № 327 ХV-VІІ про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); рішення цього ж органу місцевого самоврядування від 16 травня 2017 року № 405 ХІХ-VІІ про надання дозволу на розробку технічної документації щодо формування земель комунальної власності територіальної громади у селищі міського типу Велика Димерка Броварського району Київської області.

Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій і мотиви їх прийняття

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2018 року (в складі судді Сердинського В. С.) позов задоволено.

Визнано недійсним та скасовано рішення Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 16 травня 2017 року № 405 ХІХ-VІІ про надання дозволу на розробку технічної документації щодо формування земель комунальної власності територіальної громади в селищі міського типу Велика Димерка Броварського району Київської області.

Визнано недійсним та скасовано рішення Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 08 грудня 2016 року № 327 ХV-VІІ про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Стягнуто з Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 280 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оспорювані рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку технічної документації щодо формування земель комунальної власності територіальної громади в селищі міського типу Велика Димерка Броварського району Київської області та про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є незаконними, оскільки чинним та попереднім Генеральним планом селища не передбачено проїзд між спірними земельними ділянками і відповідні зміни до нього не вносилися.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволення позову.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що у матеріалах справи відсутні докази виділення за рахунок належної позивачу земельної ділянки на АДРЕСА_1 частини спірної земельної ділянки, через яку встановлено проїзд та яка відноситься до земель комунальної власності територіальної громади.

ОСОБА_1 не зверталась до суду першої інстанції з клопотанням про призначення судової земельно-технічної експертизи, хоча таке право було роз`яснено їй судом, що підтверджується протоколом судового засідання

від 22 червня 2018 року. Також позивач не заявляла такого клопотання

і в суді апеляційної інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що земельна ділянка площею 0,25 га на АДРЕСА_1 з 1998 року знаходиться у користуванні позивача, що підтверджується актом виносу меж у натурі, та відповідно до вказаного акта межує із земельною ділянкою ОСОБА_4 , спадкоємцем якого

є ОСОБА_3 .

Між земельними ділянками НОМЕР_1 та АДРЕСА_2 не було проходу, а у державних актах щодо вказаних земельних ділянок не зазначено, що між ними є землі загального користування. На схемі генерального плану також відсутній проїзд між земельними ділянками НОМЕР_1 та АДРЕСА_2 .

На межі вказаних земельних ділянок тривалий період стоїть паркан. Крім того, 25 квітня 2014 року проведено перевірку дотримання вимог закону у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил по об`єкту будівництва на АДРЕСА_1, порушень містобудівного законодавства під час проведення перевірки не виявлено.

Позиція інших учасників справи

Великодимерська селищна рада Броварського району Київської області подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки вона є законною та обґрунтованою.

Вказувала, що судовим рішенням у справі № 361/7956/15-ц, яке набрало законної сили, скасовано рішення щодо затвердження технічної документації про передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,25 га на АДРЕСА_1 , а також визнано недійсним державний акт на право власності на це нерухоме майно. Таким чином,

в ОСОБА_1 відсутні суб`єктивні права на вищевказану земельну ділянку.

Крім того, Генеральним планом селища міського типу Велика Димерка Броварського району Київської області передбачено наявність проїзду шириною 3 м між домоволодіннями НОМЕР_2 та НОМЕР_1 за вказаною адресою. Зібраними у справі доказами та показаннями свідків підтверджено наявність проїзду між зазначеними домоволодіннями. Позивач не надала доказів проведення експертизи, яка б підтверджувала її доводи під час розгляду цієї справи.

Інші учасники справи відзиву на касаційну скаргу не направили.

Провадження у суді касаційної інстанції

Касаційна скарга подана до Верховного Суду ОСОБА_1 13 травня

2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи

Суди встановили, що відповідно до наказу радянського господарства «Великодимерський» Броварського району Київської області

від 16 листопада 1987 року за ОСОБА_1 закріплено земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва житлового будинку, яка належала раніше її батьку, що також підтверджується будівельним паспортом на будівництво індивідуального житлового будинку на АДРЕСА_1 .

Рішенням Виконавчого комітету Великодимерської сільської ради народних депутатів Броварського району Київської області від 30 листопада 1987 року погоджено наказ радгоспу «Великодимерський» від 16 листопада 1987 року про виділення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва житлового будинку.

Згідно з рішенням Броварської районної ради народних депутатів Броварського району Київської області від 26 січня 1988 року виробничо-технічній групі при районному архітектору дозволено виготовлення та оформлення технічної документації на будівництво індивідуального житлового будинку ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 , житловою площею 58,44 кв. м та господарських будівель для особистого підсобного господарства.

Відповідно до плану забудови садиби на земельній ділянці площею 0,15 га

на АДРЕСА_1 знаходяться житловий будинок та господарські будівлі, забудовник - ОСОБА_1 . Житловий будинок введений

в експлуатацію 05 листопада 1991 року, що підтверджується актом державного приймання в експлуатацію індивідуального домоволодіння

від 05 листопада 1991 року.

За змістом акта виносу в натурі меж земельної ділянки і розбивки будівель представником районного архітектора на підставі рішення Броварської районної ради народних депутатів Броварського району Київської області

від 26 січня 1988 року та відповідно до проекта забудови земельної ділянки встановлено у натурі межі земельної ділянки ОСОБА_1 площею

0,15 га для будівництва жилого будинку і господарських споруд на

АДРЕСА_1 .

Встановлено, що рішенням Великодимирської сільської ради Броварського району Київської області від 19 вересня 1997 року ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,35 га на АДРЕСА_1 , з них: 0,25 га - для індивідуального будівництва, а 0,1 га - для особистого підсобного господарства.

Рішенням Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 20 травня 2010 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,1га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на

АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення селищної ради ОСОБА_1 10 березня

2011 року отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1га на для ведення особистого селянського господарства.

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 , ОСОБА_2 звернулися до суду

з позовом до Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, ОСОБА_1 , треті особи: Управління Держгеокадастру

у Броварському районі Київської області, товариства з обмеженою відповідальністю «Лендсервіс», про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради, визнання недійсним державного акта та право власності на земельну ділянку, зобов`язання усунути перешкоди у здійсненні права власності.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2016 року у справі № 361/7956/15-ц у задоволенні зазначеного позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 31 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили, скасовано рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2016 року у справі № 361/7956/15-ц та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення 29 сесії 5 скликання Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області

від 20 травня 2010 року № 545 у частині затвердження технічної документації по передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,25 га для індивідуального житлового будівництва на АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 018227 від 10 березня 2011 року площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на АДРЕСА_1 , виданий ОСОБА_1 .

Вказаним рішенням встановлено, що акт виносу в натурі меж земельної ділянки від 26 січня 1988 року стосується наданої ОСОБА_1 земельної ділянки на АДРЕСА_1 площею 0,15 га.

Суди також встановили відсутність у матеріалах справи доказів отримання позивачем державного акта на право власності на земельну ділянку на підставі рішення Великодимерської сільської ради Броварського району Київської області від 19 вересня 1997 року, якому передувало виготовлення технічної документації із землеустрою з винесенням у натурі меж її земельної ділянки та погодженням меж із сусідніми землекористувачами. Акт про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки від 28 жовтня 1997 року не містить даних про розмір земельної ділянки, що виділялась ОСОБА_1 , відсутні дані про встановлення та погодження меж двох земельних ділянок площею 0,25 га та 0,1 га.

З доданого до матеріалів акта вбачається, що ОСОБА_1 отримала земельну ділянку площею 0,25 га на підставі рішення Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 20 травня

2010 року, а не на підставі рішення Великодимирської сільської ради Броварського району Київської області від 19 вересня 1997 року № 20.

Рішенням Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 08 грудня 2016 року № 327 ХV-VІІ надано дозвіл Великодимерській селищній раді Броварського району Київської області на розробку технічної документації щодо формування земельної ділянки площею 0,1 га на

АДРЕСА_2 між домоволодіннями НОМЕР_2 та АДРЕСА_1 .

У подальшому рішенням Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 16 травня 2017 року № 405 ХІХ-VІІ затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки у натурі (на місцевості). Прийнято зазнаним органом місцевого самоврядування у комунальну власність земельну ділянку площею 0,028 га на АДРЕСА_2 між домоволодіннями НОМЕР_2 та АДРЕСА_1 . Присвоєно вказаній земельній ділянці кадастровий номер.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювані рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку технічної документації щодо формування земель комунальної власності територіальної громади в селищі міського типу Велика Димерка Броварського району Київської області та про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є незаконними, оскільки чинним та попереднім Генеральним планом селища не передбачено проїзд між спірними земельними ділянками і відповідні зміни до нього не вносилися.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нову постанову про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що

у матеріалах справи відсутні докази виділення за рахунок належної на праві власності позивачу земельної ділянки на АДРЕСА_1 спірної земельної ділянки, через яку встановлено проїзд та право власності на яку визнано за територіальною громадою.

Згідно з положеннями статей 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 125 ЗК України (в редакції Закону України від 05 березня 2009 року № 1066-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок», який набрав чинності 01 травня 2009 року) передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 125 ЗК України (в редакції до 01 травня 2009 року) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі, одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).

Згідно з частинами другою, третьою, п`ятою статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані

з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Подібні за змістом норми викладені у статті 81 ЦПК України (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).

Разом з тим, позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених у справі вимог.

Вирішуючи спір, місцевий суд відповідно до положень статті 13 ЦПК України (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій) роз`яснив сторонам у справі, зокрема і позивачу, їх права та обов`язки, попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

Клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи від сторін, зокрема і позивача, не надходило як в суді першої інстанції,

так і в апеляційному суді.

За таких обставин, апеляційний суд, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, враховуючи при цьому думку осіб, які беруть участь у справі, дійшов обґрунтованого висновку про те, що у матеріалах справи відсутні докази виділення за рахунок належної позивачу земельної ділянки на АДРЕСА_1 спірної земельної ділянки, через яку встановлено проїзд та право власності на яку визнано за територіальною громадою.

Позивачем у справі не надано суду належних та допустимих доказів, що оскаржуваними рішеннями Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 08 грудня 2016 року та від 16 травня 2017 року порушено її право та зменшено розмір земельної ділянки, що належить їй на праві власності.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що на межі між земельними ділянками НОМЕР_1 та АДРЕСА_2 тривалий час стоїть паркан, оскільки вказана обставина не може бути підставою для відмови у виділенні земельної ділянки до земель комунальної власності територіальної громади з метою встановлення проїзду та задоволення суспільних потреб мешканців селища міського типу Велика Димерка Броварського району Київської області. Позивач не довела належними та допустимими доказами, що вказаний паркан стоїть саме на межі належної їй земельної ділянки.

При цьому, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, тому з огляду на вимоги процесуального закону, не здійснює оцінку доказів, у зв`язку

з тим, що це знаходиться поза межами його повноважень.

ЄСПЛ вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною

в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Інші наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження

в апеляційному суді з наданням відповідної правової оцінки всім обставинам справи, яка в оскаржуваній частині ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції та не

є достатніми для скасування постанови апеляційного суду.

Доводи касаційної скарги по суті зводяться до переоцінки зібраних у справі доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України перебуває поза межами компетенції суду касаційної інстанції.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови, оскільки суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 141, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 11 квітня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. О. Карпенко

С. Ю. Мартєв