Єдиний унікальний номер судової справи №490/9512/16-ц
Провадження №22-ц/812/402/21
Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

01 березня 2021 року м. Миколаїв Справа №490/9512/16-ц

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Локтіонової О.В.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участю:

- відповідача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2020 року, постановлену під головуванням судді Подзігун Г.В., в приміщенні цього ж суду в м. Миколаїв, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - нотаріус Жовтневого нотаріального округу Краснова Світлана Миколаївна, про визнання заповіту недійсним,

встановив:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - нотаріус Жовтневого нотаріального округу Краснова С.М., про визнання заповіту недійсним.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, спадкодавець, ОСОБА_4 . Крім неї, спадкоємницею є донька померлого - відповідач по справі - ОСОБА_1 .

Після смерті батька позивач в установлений законом строк звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини. Після цього їй стало відомо, що 05 липня 2007 року її батько ОСОБА_4 склав заповіт на ім`я ОСОБА_1 .

Позивач вказувала, що ОСОБА_4 був особою з інвалідністю 1 групи, був повністю глухим, страждав діабетом, вадами зору, мав метастази в кості черепу, страждав енцелопатією 3 ст., мав правосторонню пірамідну недостатність, артеріальну гіпертензією, ИБС атеросклеротичний кардіосклероз та інше.

Посилаючись на те, що батько не міг вчинити заповіт, у зв`язку з інвалідністю та недієздатністю, він не розумів української мови, ОСОБА_3 просила визнати заповіт недійсним.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 квітня 2017 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_5 була призначена у справі комісійна судово-медична експертиза, на вирішення якої було поставлено питання: Чи мав ОСОБА_4 за станом здоров`я можливість висловити свою волю щодо складання 05 липня 2007 року заповіту на користь ОСОБА_1 прочитати або прослухати його та усвідомити зміст вказаного заповіту? Проведення експертизи було доручено експертам КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» (м. Одеса, пров. Валіховський,4).

У висновку №154 від 26 жовтня 2018 року експерти дійшли підсумків, що станом на 05 липня 2017 року ОСОБА_4 був сліпим (гострота зору на обидва ока нижче 0,01-0,02 діоптрії, яка не підлягала корекції), глухим (внаслідок сенсоневральної глухуватості не чув шепітної мови на обидва вуха) та, враховуючи наявність тяжкого соматичного недугу, неврологічного та психічного, які проявлялись в розладах свідомості, вираженому розладі когнітивних функцій, пам`яті, в емоційно-вольової функції не міг усвідомлювати свої дії та вчинки. Таким чином, за станом свого здоров`я 05 липня 2007 року ОСОБА_4 не міг висловлювати свою волю щодо складання заповіту на користь ОСОБА_1 , усвідомлювати його зміст, свої дії та вчинки, прочитати чи прослухати текст вказаного заповіту, тобто був недієздатним.

02 грудня 2020 року представником відповідача ОСОБА_2 заявлено клопотання про призначення у справі повторної комісійної судово-медичної експертизи на вирішення якої він вважав необхідним поставити таке питання: Чи мав ОСОБА_4 за станом свого здоров`я можливість висловити свою волю щодо складання 05 липня 2007 року заповіту на користь ОСОБА_1 , прочитати його або прослухати? Проведення експертизи просив доручити експертам КУ «Миколаївське обласне бюро судово-медичної експертизи».

Крім того, представник відповідача в рамках заявленого клопотання просив призначити комісійну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставити питання: Чи був ОСОБА_4 на момент складання 05 липня 2007 року заповіту на користь ОСОБА_1 - дієздатним? Проведення експертизи просив доручити експертам Миколаївської обласної амбулаторії психіатричної лікарні № 1.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2020 року клопотання представника відповідача задоволено частково.

Призначено у справі повторну комісійну судово-медичну експертизу на вирішення якої постановлено аналогічне з попередньою експертизою питання, проведення якої доручено експертам Державної спеціалізованої установи Головного Бюро судово-медичних експертиз Міністерства охорони здоров`я України.

Не погодившись з ухвалою суду, відповідачка звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу суду першої інстанції змінити та викласти її резолютивну частину в наступній редакції: «Призначити в даній справі повторну комісійну судово-медичну експертизу, на вирішення даної експертизи поставити питання: «Чи мав ОСОБА_4 за станом свого здоров`я можливість висловити свою волю щодо складання 05 липня 2007 року заповіту на користь ОСОБА_1 прочитати його або прослухати. Проведення експертизи доручити експертам КУ «Миколаївське обласне бюро судово-медичної експертизи», адреса: м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 138 та попередити експертів про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України.

Направити експертам матеріали цивільної справи№ 490/9512/16-ц в 3-х томах та оригінали медичних карток ОСОБА_4 в кількості 6 шт.: медична картка стаціонарно хворого ОСОБА_4 №175/3; медична картка стаціонарно хворого ОСОБА_4 №239; медична картка стаціонарно хворого ОСОБА_4 №608; медична картка стаціонарно хворого ОСОБА_4 №10741; медична картка стаціонарно хворого ОСОБА_4 №10963; медична картка стаціонарно хворого ОСОБА_4 № НОМЕР_1 .

Оплату за проведення судової експертизи покласти на ОСОБА_1 .

Постановити нову ухвалу, якою призначити в даній справі комісійну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставити питання: Чи був ОСОБА_4 на момент складання 05 липня 2007 року заповіту на користь ОСОБА_1 - дієздатним?

Проведення експертизи доручити експертам Миколаївської обласної амбулаторії психіатричної лікарні № 1, адреса: м. Миколаїв, вул. 2-а Екіпажна, 4 та попередити експертів про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України.

Оплату за проведення судової експертизи покласти на ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначала, що суд першої інстанції помилково не зазначив в ухвалі щодо надання в розпорядження експерта медичної картки померлого ОСОБА_4 № НОМЕР_1 , яка була долучена до матеріалів цивільної справи за клопотанням її представника.

Крім того, вказувала, що питання, яке поставлено перед експертом щодо дієздатності ОСОБА_4 може бути вирішено виключно в рамках проведення судово-психіатричної експертизи, а не судово-медичної експертизи. Також, вказувала, що суд першої інстанції фактично погодився з запропонованим представником позивача варіантом призначення експертизи, однак помилково поклав витрати на проведення даної експертизи на відповідача та необґрунтовано призначив проведення експертизи в місті Києві.

Відповідач та представник відповідача підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник позивача ОСОБА_6 електронною поштою 18 лютого 2021 року подала до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням її у плановій відпустці. До заяви додано розпорядження голови АО «МОКА».

Судом було відмовлено у задоволенні клопотання, оскільки відповідно до вимог ст.42, 372 ЦПК України учасником справи є позивач, відповідач та треті особи. Суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Клопотання про відкладення розгляду справи від позивача ОСОБА_3 суду апеляційної інстанції не надходило. Неявка її представника до суду не перешкоджає розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_6 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи клопотання про призначення у справі повторної комісійної судово-медичної експертизи та комісійної судово-психіатричної експертизи представник відповідача ОСОБА_2 посилався на те, що питання усвідомлення змісту заповіту спадкодавцем відноситься до проведення іншої, а саме судово-психіатричної експертизи.

Такі доводи клопотання є слушними.

Колегія суддів вважає помилковим в мотивувальній частині ухвали суду висновок про те, що питання щодо дієздатності ОСОБА_4 станом на час посвідчення оспорюваного заповіту виходить за межі позовних вимог, оскільки обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання заповіту недійсним позивач в позові посилалася зокрема на недієздатність батька.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення, а при сукупності умов, передбачених частиною 1 статті 103 ЦПК України, а саме: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності, експертизу у справі призначає суд.

Призначення експертизи судом є обов`язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити, зокрема психічний стан особи - стаття 105 ЦПК України.

Аналіз зазначеної норми вказує на те, що судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом статті 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Аналогічні роз`яснення застосування цивільного процесуального законодавства містяться у абз.3 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», згідно з якими при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Згідно з п.10 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 травня 2018 року №865, предметом судово-психіатричної експертизи є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу.

Відповідно до положень ст.112 ЦПК України комплексна експертиза проводиться не менш як двома експертами різних галузей знань або різних напрямів у межах однієї галузі знань. У висновку експертів зазначається, які дослідження і в якому обсязі провів кожний експерт, які факти він встановив і яких висновків дійшов. Кожен експерт підписує ту частину висновку, яка містить опис здійснених ним досліджень, і несе за неї відповідальність. За результатами проведених досліджень, узагальнення та оцінки отриманих результатів експертами складається та підписується єдиний висновок, в якому формулюється загальний висновок щодо поставлених на вирішення експертизи питання або питань. У разі виникнення розбіжностей між експертами висновки оформлюються відповідно до частини другої статті 111 цього Кодексу.

Згідно з п.15 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 травня 2018 року №865, якщо проведення комплексної експертизи не може бути здійснено експертами цієї експертної установи, її керівник повідомляє про це орган, який призначив експертизу, та повертає матеріали, надані для проведення експертизи, для прийняття подальших процесуальних рішень.

З матеріалів справи вбачається що ОСОБА_3 просить визнати недійсним заповіт, складений її батьком, з підстав його недієздатності під час здійснення оскаржуваного правочину, у зв`язку із наявністю у нього хвороб, які спричинили такий його стан.

Обґрунтовуючи свою ухвалу про призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи, суд першої інстанції виходив із того, що питання щодо дієздатності ОСОБА_4 станом на час посвідчення оспорюваного заповіту виходить за межі позовних вимог, а встановлення стану ОСОБА_4 експертиза має бути здійснена комісійно експертами Державної спеціалізованої установи Головного Бюро судово-медичних експертиз Міністерства охорони здоров`я України.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів не може у повній мірі погодитися з висновками суду.

Визначаючи необхідність проведення у справі повторної комісійної експертизи, суд не навів мотивування її проведення, не зазначив, які саме фахівці повинні взяти участь у проведенні дослідження з урахуванням хвороб ОСОБА_4 та не перевірив їх наявність у експертній установі.

До того ж, установою щодо проведення експертизи суд визначив судово-медичну установу, а не судово-психіатричну, що протирічить викладеним нормам законодавства.

З урахуванням предмету та підстав позову необхідним є проведення саме судово-психіатричної експертизи, яку проводять державні спеціалізовані судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України. При цьому колегія суддів вважає, що проведення посмертної судово-медичної експертизи є передчасним, з огляду на вищевикладені обставини справи. Клопотання про проведення комплексної експертизи сторонами не заявлялося та судом належними доводами не обґрунтовано.

Оскільки у справі необхідно встановити психічний стан ОСОБА_4 саме по собі заявлене клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи є обґрунтованим.

Визначаючи питання, які слід поставити для вирішення перед експертами, колегія суддів виходить з наступного.

Суд згідно положень ст. 13 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Підставами позову згідно зі ст. 175 ЦПК України, які суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а предметом позову, є спосіб захисту права, який він просить суд застосувати до відповідачів.

Як убачається з тексту позовної заяви, з якою позивачка звернулася до суду, вона просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 від 05 липня 2007 року посилаючись на те, що батько не міг вчинити заповіт, у зв`язку з інвалідністю та недієздатністю, не розумінням української мови.

Частинами 4, 5, 6 ст. 103 ЦПК України передбачено, що питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну. Питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

Тому, реалізуючи надане суду ч. 4 ст. 103 ЦПК України право визначення питань, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, колегія суддів вважає, що на вирішення експертів слід поставити питання щодо психічного стану ОСОБА_4 в межах заявлених позовних вимог у даній справі, а саме 05 липня 2007 року.

Враховує колегія суддів також те, що в клопотанні представник відповідача просив на вирішення експертів поставити тільки одне питання, зазначене ним в клопотанні про призначення повторної експертизи.

За такого на вирішення експертів слід поставити наступне питання:

-Чи міг ОСОБА_4 станом на день складання заповіту 05 липня 2007 року усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними?

Згідно з п. 4 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Таким чином, оскільки з`ясування обставин, які мають значення для справи, потребують спеціальних знань в психіатричній галузі, суд, з урахуванням предмету позову, вважає за необхідне призначити по справі посмертну судово-психіатричну експертизу за матеріалами справи.

Відповідно до частини 3 статі 103 ЦПК України при призначенні експертизи судом експерт або експерта установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експерту установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Представник відповідача просив доручити проведення експертизи експертам Миколаївської обласної амбулаторії психіатричної лікарні № 1, адреса: м. Миколаїв, вул. 2-а Екіпажна, 4. Представник позивача просила доручити проведення повторної експертизи експертам Державної спеціалізованої установи Головного Бюро судово-медичних експертиз Міністерства охорони здоров`я України.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що проведення експертизи слід доручити державній установі «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України», яка розташована по вул. А. Барбюса, 5 в м. Києві.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 252 ЦПК України, суд може за заявою особи, яка бере участь у справі, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках призначення судом експертизи.

Оскільки для проведення зазначеної експертизи потрібній значний проміжок часу, на час проведення експертизи провадження по справі слід зупинити.

Керуючись ст.ст.76,102 - 105, 252,368, 381 ЦПК України, суд-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2020 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи та судової психіатричної експертизи задовольнити частково.

Призначити у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - нотаріус Жовтневого нотаріального округу Краснова Світлана Миколаївна, про визнання заповіту недійсним, посмертну судову психіатричну експертизу за матеріалами справи, на розв`язання якої поставити питання:

-Чи міг ОСОБА_4 станом на день складання заповіту 05 липня 2007 року усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними?

Проведення експертизи доручити експертам Державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» , яка розташована по вул. А. Барбюса, 5 м. Києва, попередивши їх про кримінальну відповідальність за давання свідомо помилкового висновку або за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків у відповідності зі ст. ст. 384, 385 КК України.

У розпорядження експертів направити ухвалу про призначення посмертної судової психіатричної експертизи, матеріали цивільної справи та медичну документацію, а саме: медичні картки стаціонарно хворого ОСОБА_4 № 175/3, №239 ,№ 608, №10741, № 10963, № 133962.

Витрати на проведення експертизи покласти на відповідача ОСОБА_1 .

Провадження у справі на час проведення експертизи зупинити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом 30 днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

О.В. Локтіонова

Повний текст постанови виготовлено 02 березня 2021 року.