У Х В А Л А

24 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 639/101/21

провадження № 61-19775ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон Харків» на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 січня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон Харків», державного реєстратора відділу надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Микитенко Людмили Іванівни, треті особи, які не заявляють вимог щодо предмета спору: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова Ія Володимирівна, про скасування реєстрації речового права, права власності на іпотечне майно,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 січня 2021 року, яку залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон Харків» (далі - ТОВ «Легіон Харків»), державного реєстратора відділу надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Микитенко Л. І., треті особи, які не заявляють вимог щодо предмета спору: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»), Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент» (далі - «Фінансова компанія «Есаймент»), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова І. В., про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «Легіон Харків» вчиняти будь-які дії пов`язані з відчуженням квартири АДРЕСА_1 .

У грудні 2021 року ТОВ «Легіон Харків» звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 січня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року.

Касаційна скарга подана у передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, судовий збір сплачено.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди задовольнивши заяву про забезпечення позову не обґрунтували, які саме несумлінні дії ТОВ «Легіон Харків» щодо нерухомого майна можуть заважати виконанню рішення суду.

Також відсутні посилання на докази вчинення ТОВ «Легіон Харків» дій з метою ухилення від виконання судового рішення у майбутньому.

Позивач не навів доказів на підтвердження реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, як і доказів відчуження спірного майна.

Застосування такого заходу забезпечення позову як заборона вчиняти дії, з урахуванням фактичних обставин справи, є недоцільним, неспівмірним та не співвідноситься з предметом заявленого позову.

Суди не застосували зустрічне забезпечення.

Суди не надали належної правової оцінки доводам ТОВ «Легіон Харків».

Заявник вважає, що підставою касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України є те, що: суди попередніх інстанції не врахували правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду, від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17, провадження № 14-88цс20, від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19, у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц, провадження № 61-38692св18, від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20, провадження № 61-17180св20, від 15 січня 2019 року у справі № 915/870/18, від 03 квітня 2019 року у справі № 211/129/18-ц, провадження № 61-45969св18, від 19 липня 2018 року у справі № 642/4811/17, провадження № 61-39920ск18, від 12 березня 2018 року у справі № 2-3897/2010, провадження № 61-3889св18.

З огляду на викладене ТОВ «Легіон Харків» просило скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 січня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Із оскаржуваних судових рішень, доданих до касаційної скарги матеріалів випливає, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії.

Суди встановили, що предметом позову у справі є скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Легіон Харків».

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, а саме просила накласти заборону відчуження спірної квартири АДРЕСА_1 .

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, зокрема, для попередження потенційних труднощів у майбутньому виконанні такого рішення.

Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Верховний Суд виходить з того, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, установив, що між сторонами існує спір щодо захисту права власності ОСОБА_1 на спірну квартиру, здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, врахував обставини, які можуть унеможливити в майбутньому виконання рішення суду, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, та дійшов обґрунтованого висновку щодо застосування заходу забезпечення позову.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано послався на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17, провадження № 14-88цс20), згідно з якими конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Водночас помилковим є посилання суду апеляційної інстанції на те, що цей позов є майновим, оскільки згідно з позовними вимогами позивач просила скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Легіон Харків», що є вимогою немайнового характеру, проте суд обґрунтовано заборонив ТОВ «Легіон Харків» вчиняти будь-які дії пов`язані з відчуженням квартири, як допустимий спосіб забезпечення позову немайнового характеру.

Верховний Суд відхиляє доводи ТОВ «Легіон Харків» про відсутність належного обґрунтування необхідності забезпечення позову, оскільки суди надали належну правову оцінку спірним правовідносинам, заборона відчуження спірного майна не перешкодить власнику користуватися ним на власний розсуд, крім того, не дозволить його відчужувати, що є співмірним заявленим позовним вимогам.

Верховний Суд зауважує, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову встановлювати обставини, які мають значення для справи, задоволення заяв про забезпечення позову не є фактичним вирішенням справи по суті, і не порушує прав особи щодо користування та володіння належним їй майном, а лише обмежує у здійсненні прав на його відчуження на час розгляду справи для збереження майна у власності відповідача.

Доводи касаційної скарги про незаконність оскаржуваних судових рішень, оскільки у заяві про забезпечення позову не зазначені пропозиції із зустрічного забезпечення позову, і суди не вирішували питання про зустрічне забезпечення, Верховний Суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої, пункту 1 частини третьої, частини шостої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має іншого зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Таким чином, заявник не позбавлений права подати клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову. Відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави. Натомість ненадання зустрічного забезпечення на вимогу суду є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову.

Також суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення за наявності одночасно таких підстав: 1) якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України; 2) якщо позивач не має майна, що знаходиться на території України.

Заявник не надав доказів існування зазначених підстав, згідно з якими суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 159 ЦПК України заявник має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживались.

Крім того, відповідно до статті 158 ЦПК України заявник наділений правом подати клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не врахували правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду, від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17, провадження № 14-88цс20, від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19, у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц, провадження № 61-38692св18, від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20, провадження № 61-17180св20, від 15 січня 2019 року у справі № 915/870/18, від 03 квітня 2019 року у справі № 211/129/18-ц, провадження № 61-45969св18, від 19 липня 2018 року у справі № 642/4811/17, провадження № 61-39920ск18, від 12 березня 2018 року у справі № 2-3897/2010, провадження № 61-3889св18, Верховний Суд відхиляє, оскільки висновки у цих справах зроблені на підставі обставин та оцінки доказів, які є відмінними від обставин та наявних доказів у справі № 639/101/21. Таке посилання не стосується питання правозастосування.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів та не впливають на законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, а є незгодою заявника з їх змістом.

Верховний Суд погоджується з висновками судів, що між сторонами у справі виник спір, а також, що обраний спосіб забезпечення позову співмірний із заявленими позовними вимогами.

Отже, оскаржувані судові рішення ґрунтуються на засадах справедливості, добросовісності і розумності, відповідають положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий суд.

З огляду на те, що доводи та аргументи, наведені ТОВ «Легіон Харків» у касаційній скарзі, не дають підстав для висновків про незаконність оскаржуваних судових рішень, тому правильне застосовування судами процесуальних норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування.

Порушення норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення питання про права заявника у справі, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив. Правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 149, 150, 151, 153, 158, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон Харків» на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 січня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон Харків», державного реєстратора відділу надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Микитенко Людмили Іванівни, треті особи, які не заявляють вимог щодо предмета спору: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова Ія Володимирівна, про скасування реєстрації речового права, права власності на іпотечне майно, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко