Провадження № 2/161/665/21
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 лютого 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Пушкарчук В.П.,

за участю секретаря судового засідання Фурман Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є одноособовим власником квартири АДРЕСА_1 .28 березня 2018 року за даною адресою була зареєстрована відповідач ОСОБА_3 , як член сім`ї власника, а саме - дружина її племінника ОСОБА_4 .Однак, 24 вересня 2018 року заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області шлюб між відповідачем та її племінником розірвано, відтак ОСОБА_3 перестала бути членом сім`ї власника квартири. Зазначає, що судове рішення було заочним саме тому, що вже на той час ОСОБА_3 виїхала у невідомому напрямі.Ще перед розірванням шлюбу ОСОБА_3 у середині 2018 році забрала всі свої речі з квартири і виїхала у невідомому напрямі, ймовірно у Російську Федерацію. Телефонного та будь-якого іншого зв`язку з відповідачкою у позивачки, а також у її племінника ОСОБА_4 немає. Місцезнаходження відповідача їй на даний час невідоме.Після розірвання шлюбу договір про порядок користування житловим приміщенням, між сторонами не укладався. Вказані обставини підтверджуються повідомленням Луцького відділу ГУ НП у Волинській області, № 30473/58/04-20 від 31.08.2020 року.

На підставі вищенаведеного, просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 15 грудня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання.

У судове засідання позивачка не з`явилась, попередньо подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про день, час, місце слухання справи повідомлялася належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходили.

Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Наведене підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.12.2015 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 01(а.с.5).

З даних будинкової книги слідує, що у спірній квартирі зареєстрована, зокрема, з 28 березня 2018 року ОСОБА_2 , яка є колишньою дружиною племінника позивачки (а.с.7).

Факт не проживання ОСОБА_2 за адресою зареєстрованого місця проживання підтверджується довідкою т.в.о. заступника начальника Луцького ВП ГУНП у Волинській області №30473/58/04-20 від 31 серпня 2020 року, за змістом якого встановлено, що ОСОБА_2 з 2018 року не проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.10).

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно із частиною третьою статті 319 Цивільного кодексу України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 будучи колишнім членом сім`ї позивачки без поважних причин не проживає за місцем своєї реєстрації понад 1 рік.

Будь-яких належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні житловим будинком та проживанні в ньому, про поважність причин відсутності з дня його реєстрації, наявність між ним і власниками житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було.

Судом встановлено, що відповідач зареєстрований в квартирі позивачки, однак з 2018 року фактично не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Наведене свідчить, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі без поважних причин більше одного року.

З врахуванням вищенаведених норм закону та, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Разом з тим, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 гривень (а.с.1).

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 12-13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263-265, 280, 354 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення в повному обсязі складено 02 березня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук