Єдиний номер справи 489/5719/19
Провадження 22-ц812/411/21 Головуючий по 1 інстанції Коваленко І.В.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

03 березня 2021р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання - Біляєва В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ОТП Банк»

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2020р.

за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору та зобов`язання вчинити дії,

встановила:

У жовтні 2019р. АТ «ОТП Банк» пред`явило позов до ОСОБА_1 про стягнення 42693,25 грн.

Позивач зазначав, що 24.03.2017р. уклав з відповідачем кредитний договір № від 24.03.2017, за яким надав останньому 51500 грн. на споживчі цілі під 36% річних до 24.03.2020р.

Станом на 15.05.2019р. через неналежне виконання боржником зобов`язань обліковується заборгованість в сумі 42693,25 грн., яка складається: 32453,83 грн. - основний борг (тіло кредиту), 7033,45 грн. - проценти, 3205,97 грн. - комісія, яку і просив позивач стягнути з відповідача.

20.05.2020р. ОСОБА_1 пред`явив зустрічний позов до АТ «ОТП Банк» про визнання недійним п.1.6 кредитного договору № від 24.03.2017р. та зобов`язання кредитодавця здійснити перерахунок заборгованості, зарахувавши сплачену комісію у розмірі 7879,50 грн. у рахунок оплати тіла кредиту, оскільки умови договору про нарахування комісії не відповідають положенням ст.11 Закону «Про захист прав споживачів», п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (затверджено постановою правління НБУ від 10.05.2007р. № 168).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2020р. первісний і зустрічний позови задоволено частково.

Постановлено: стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» 27912,78 грн. основної заборгованості (тіло кредиту) за кредитним договором № від 24.03.2017р.; визнати недійсним п.1.6 кредитного договору № від 24.03.2017р.

В апеляційній скарзі АТ «ОТП Банк», посилаючись на незаконність рішення суду, просило його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову у повному обсязі та відхилення зустрічного позову.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 24.03.2017р. між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № , за умовами якого останній отримав 51500 грн. на споживчі цілі під 36% річних, які зобов`язався повертати щомісячними платежами згідно Графіку платежів (Додаток №1) до 24.03.2020р.

За управління кредитом Позичальник сплачує комісію, розмір якої заначений в Графіку платежів (п.1.6 договору).

Отримання кредиту підтверджується заявою на видачу готівки № 400Т01NRK від 24.03.2017р. на суму 51500,00 грн. та не оспорюється відповідачем.

Згідно розрахунку АТ «ОТП Банк» станом на 15.05.2019р. за ОСОБА_1 обліковується заборгованість в сумі 42693,25 грн., з яких: 32453,83 грн. - основний борг (тіло кредиту), 7033,45 грн. - проценти за користування кредитом, 3205,97 грн. - комісія.

З`ясувавши, що встановлена в п.1.6. кредитного договору комісія не є послугою з наданням коштів на придбання продукції, а є платою за управління кредитом, що суперечить ст.11 Закону «Про захист прав споживачів», суд дійшов до вірного висновку про наявність підстав, передбачених ст.ст.203,215 ЦК для часткового задоволення зустрічного позову.

Аргументи в апеляційній скарзі щодо незаконності часткового задоволення зустрічного позову не можна визнати обґрунтованими, тому що такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 06 вересня 2017р. по справі №6-2071цс16 та в постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018р. по справі №276/4216/.

З розрахунку АТ «ОТП Банк» також вбачається, що кредитодавцем враховано погашення ОСОБА_1 кредиту на 50455 грн., з яких 19046,17 грн. зараховано як основний борг (тіло кредиту), 23529,33 грн. - проценти за користування кредитом, 7879,50 грн. - комісія.

В той же час, з наданих відповідачем квитанцій слідує, що на погашення кредитної заборгованості перед банком він загалом сплатив за період з 24 березня 2017р. по 26 серпня 2018р. 54150 грн.

За таких обставин, суд дійшов до вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення первісного позову, а саме стягнення 27912,78 грн. основної заборгованості (тіло кредиту), виключивши із заборгованості 7879,50 грн. сплаченої позичальником комісії, а також не зарахованих 3695 грн., які були сплачені згідно наданих останнім квитанцій.

Посилання в апеляційній скарзі щодо незаконності рішення суду в цій частині є безпідставними, тому що наданий банком розрахунок заборгованості хоча і є доказом на підтвердження певних позовних вимог, однак не створює необхідну сукупність (ст.80 ЦПК) для вирішення спору в цілому з огляду на надані відповідачем квитанції про погашення боргу у більшому розмірі.

Додаткових доказів з цього приводу до суду апеляційної інстанції позивачем надано не було.

Оскільки суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2020р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови виготовлено 03 березня 2021р.

Головуючий: Судді: