Постанова

Іменем України

22 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 456/4318/19

провадження № 61-13463св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Леоні Ваєрінг Системс УА ГмбХ»,

третя особа - керівник відділу персоналу Товариства з обмеженою відповідальністю «Леоні Ваєрінг Системс УА ГмбХ» Герилів Леся Романівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 серпня 2020 року

у складі судді Саса С. С. та постанову Львівського апеляційного суду

від 22 червня 2021 року у складі колегії суддів: Шандри М. М., Левика Я. А., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства

з обмеженою відповідальністю «Леоні Ваєрінг Системс УА ГмбХ» (далі -

ТОВ «Леоні Ваєрінг Системс УА ГмбХ», товариство) про поновлення на роботі

та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на те, що в трудових відносинах

з відповідачем він перебував з 19 квітня 2005 року, коли був прийнятий

на посаду керівника автомобільної колони.

Із 01 лютого 2017 року обіймав посаду начальника відділу транспорту.

24 липня 2017 року він звільнений з роботи на підставі наказу від 24 липня

2017 року № 611/ос відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором.

Наказом від 30 серпня 2017 року № 28/од посаду начальника відділу транспорту виведено з транспортного відділу, натомість введено до іншого відділу підприємства посаду начальника служби транспортного забезпечення.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 червня 2019 року визнано незаконним наказ від 24 липня 2017 року № 53/с про притягнення до дисциплінарної відповідальності і наказ від 24 липня 2017 року № 611/ос про звільнення ОСОБА_1 , поновлено його на роботі і стягнено середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Наказом від 19 червня 2019 року № 554-ав/тр на підставі судового рішення посаду начальника відділу транспорту введено до штатного розпису підприємства та на ній поновлено ОСОБА_1

20 червня 2019 року ОСОБА_1 попереджено (вручене повідомлення) про наступне звільнення з посади начальника відділу транспорту з 23 вересня

2019 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у зв`язку зі скороченням посади начальника відділу транспорту згідно з наказами від 20 червня 2019 року № 3-48 «Про зміни в організації виробництва і праці» і № 3-49 «Про попередження про заплановане звільнення у зв`язку зі скороченням штату», з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку.

З цим повідомленням позивач ознайомлений під підпис.

Одночасно йому запропоновано вакантні на підприємстві посади монтера кабельного виробництва, оператора верстатів з програмним керуванням, оператора термоз`єднань та пресового обладнання, оператора технологічних установок, оператора механізованих та автоматизованих складів, транспортувальника, начальника зміни виробничого підрозділу Cutting & Wire Preparation Area, начальника зміни виробничого підрозділу AUDI/PO, слюсара-ремонтника, техніка з електронного обладнання. Від запропонованих посад він відмовився.

Посилався на те, що з наказами від 20 червня 2019 року № 3-48 «Про зміни

в організації виробництва і праці» та № 3-49 «Про попередження про заплановане звільнення у зв`язку зі скороченням штату» він не ознайомлений, повідомлення про заплановане звільнення не містить реєстраційного номеру документу, а також не містить попередження про те, що в разі відмови від запропонованих посад він буде звільнений із займаної посади після закінчення двох місяців з моменту попередження, а зазначено лише точну дату звільнення - 23 вересня 2019 року, фактично скорочення штату працівників чи зміни

в організації виробництва і праці не відбулось.

Оскільки при скороченні відповідач не врахував його виробничу діяльність, наявність освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи, не врахував, що позивачеві залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку відповідно до частини десятої статті 42 КЗпП України, просив поновити його на посаді начальника відділу транспорту ТОВ «Леоні Ваєрінг Системс УА ГмбХ» з 08 жовтня 2019 року, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 08 жовтня 2019 року до дня ухвалення судом рішення про його поновлення на роботі.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду

від 22 червня 2021 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції,

з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що у відповідача ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмБХ» мали місце зміни в організації виробництва і праці,

та вважав не доведеними вимоги позивача про те, що відповідач під час звільнення позивача порушив його переважне право на залишення на роботі або порушив процедуру звільнення.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У серпні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 серпня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду

від 22 червня 2021 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вказує на те, що суд не перевірив та не оцінив належним чином його доводи щодо сумнівів у достовірності наданих ТОВ «Леоні Ваєрінг Системс УА ГмбХ» доказів скорочення. Вважає, що відповідач як роботодавець не виконав свій обов`язок щодо доведення правомірності його звільнення.

Суд не врахував, що відповідач не запропонував йому всі вакантні посади,

що існували на підприємстві на момент його звільнення.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та посилається на висновки Верховного Суду, викладені

у постановах від 23 січня 2018 року у справі № 273/212/16 (провадження

№ 61-787св17), від 10 вересня 2018 року у справі № 487/6407/16 (провадження

№ 61-31736св18), від 31 січня 2018 року у справі № 824/3229/14 (К/9901/1388/18).

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Леоні Ваєрінг Системс УА ГмбХ» вказує,

що доводи касаційної скарги є безпідставними, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення, які вважає законними і обґрунтованими, - без змін.

Зазначає, що суду були надані всі копії відповідних документів, завірені належним чином, тому ніяких сумнів в їх достовірності у суду не виникло.

Також вважає безпідставними доводи про неврахування судами

та роботодавцем переважного права на залишення на роботі, оскільки

у роботодавця не було працівників, які виконували із позивачем однакові функції та посади яких були скорочені одночасно і при цьому ці працівники були

б залишені на роботі.

Висновок про те, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації

та виробництві, через що посада позивача була виключена із штатного розкладу, є обґрунтованим.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 підтримує раніше висловлену позицію, просить скасувати прийняті у справі судові рішення і задовольнити його позов.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 456/4318/19, витребувано справу зі Стрийського міськрайонного суду Львівської області.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд встановив, що з 19 квітня 2005 року до 24 липня 2017 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмБХ»,

а з 01 лютого 2017 року обіймав посаду начальника відділу транспорту.

24 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

Згідно з наказом ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмБХ» № 554-ав/тр

від 20 червня 2019 року № 554-ав/тр ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу транспорту на підставі рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 червня 2019 року, постановленого у справі

№ 456/2300/17, яким визнано незаконним та скасовано наказ від 24 липня

2017 року «Про винесення догани ОСОБА_1 », визнано незаконним

та скасовано наказ від 24 липня 2017 року «Про припинення трудового договору ОСОБА_1 », поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу транспорту ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмБХ» (а. с. 13 - 19).

Відповідно до службової записки керівника адміністративного відділу

ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмБХ» від 15 січня 2019 року щодо економічної доцільності та обґрунтованості скорочення чисельності штату працівників рекомендовано скоротити наступні посади: водій автотранспортних засобів, слюсар з ремонту колісних транспортних засобів, механік, начальник зміни (відділ прибирання та благоустрою), прибиральник виробничих приміщень (відділ прибирання та благоустрою), прибиральник службових приміщень

(а. с. 32-33).

Згідно зі службовою записки керівника адміністративного відділу ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмБХ» від 19 червня 2019 року у зв`язку з поетапною зміною форми транспортування працівників компанії з 100 % власного транспорту

на 50/50 % (власний і сторонній) рекомендовано скоротити посаду начальника відділу транспорту (а. с. 34).

Наказом генерального директора ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмБХ»

від 20 червня 2019 року «Про зміни в організації виробництва і праці», враховуючи негативні тенденції фінансових результатів і зменшення замовлень

у 2018 - 2019 роках та необхідність внаслідок цього зменшення та оптимізації операційних витрат підприємства при збереженні високої якості виробництва,

на підставі проведених працівниками відділу контролінгу порівняльних розрахунків витрат підприємства на прибирання виробничих площ

та транспортування працівників, ефективності та економічної обґрунтованості залучення контрагентів для забезпечення зазначених функцій, у зв`язку

зі змінами в організації виробництва і праці, а саме скорочення штату працівників, виведено з 23 вересня 2019 року зі штатного розпису ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмБХ» у адміністративному відділі такі посади: начальник відділу транспорту (1 одиниця), механік (1 одиниця), слюсар з ремонту колісних транспортних засобів (1 одиниця), водій автотранспортних засобів (8 одиниць), начальник зміни (2 одиниці), прибиральник виробничих приміщень (4 одиниці), прибиральник службових приміщень (32 одиниці) (а. с. 35).

До переліку посад, які виключаються зі штатного розпису, внесено й посаду начальника відділу транспорту ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмБХ», яку обіймав позивач ОСОБА_1 .

З метою виконання вказаного наказу видано наказ від 20 червня 2019 року

№ 3-49 «Про попередження про заплановане звільнення у зв`язку

зі скороченням штату», яким доручено відділу персоналу підготувати начальнику відділу транспорту ОСОБА_1 письмове повідомлення про наступне вивільнення з пропозицією про переведення на вакантні посади (а. с. 36).

20 червня 2019 року позивача під розписку попереджено про заплановане звільнення із займаної посади відповідно до пункту один частини першої статті 40 КЗпП України.

Одночасно з попередженням ОСОБА_1 запропоновано переведення на вільні вакансії: монтера кабельного виробництва, оператора верстатів з програмним керуванням, оператора термоз`єднань та пресового обладнання, оператора технологічних установок, оператора механізованих та автоматизованих складів, транспортувальника, начальника зміни виробничого підрозділу Cutting & Wire Preparation Area, начальника зміни (Audi/Po), слюсара-ремонтника, техніка

з електронного обладнання.

ОСОБА_1 у попередженні вказав, що з переведенням не згідний (а .с. 10).

Наказом від 21 червня 2019 року № 253-ав/тм ОСОБА_1 надано відпустку тривалістю 48 календарних днів (а. с. 39 - 40) та на 04 календарних дні (а. с. 41 - 42).

У період з 03 липня 2019 року до 17 липня 2019 року, з 12 серпня 2019 року

до 30 серпня 2019 року, з 24 вересня 2019 року до 02 жовтня 2019 року

ОСОБА_1 перебував у стані тимчасової непрацездатності.

Відповідно до особистої заяви ОСОБА_1 продовжено чергову відпустку

у період з 08 вересня 2019 року до 24 вересня 2019 року та з 03 жовтня 2019 року до 07 жовтня 2019 року (а. с. 49).

Згідно з повідомленням про пропозицію щодо переведення на вільні вакансії

від 08 жовтня 2019 року ОСОБА_1 запропоновано переведення на вільні вакансії: монтера кабельного виробництва, оператора верстатів з програмним керуванням, начальника зміни. З переведенням на перелічені посади

ОСОБА_1 незгідний (а. с. 50).

08 жовтня 2019 року наказом № 891-ав/тр начальника відділу транспорту ОСОБА_1 звільнено з 08 жовтня 2019 року у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (а. с. 11, 51).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги (далі -

ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод

чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, а саме рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права

чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною четвертою статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).

У пункті 1 частини першої статті 40 КЗпП України зазначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною третьою статті 64 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Згідно зі статтею 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також

у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Розглядаючи трудовий спір, який виник у зв`язку зі звільненням ОСОБА_2 відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суд, дотримавшись вимог закону, з`ясував, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці у вигляді скорочення чисельності або штату працівників, роботодавець дотримав вимог закону, що регулюють вивільнення працівника.

Суд дослідив надані роботодавцем докази у вигляді наказів, службових записок керівника адміністративного відділу ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмБХ»

від 15 січня 2019 року та від 19 червня 2019 року, визнав їх належними доказами, щодо змін в організації виробництва і праці, а також того, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу.

Відповідно до статті 42 КЗпП України, яка регулює питання переважного права на залишення на роботі, коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду чи виконують аналогічні функції.

Суд дав оцінку доводам позивача щодо переважного права на залишення

на роботі та дійшов висновку про безпідставність цих доводів, встановивши,

що посада начальника відділу транспорту, яку займав позивач, була єдиною

на підприємстві й будь-яка перевага в цьому випадку не могла бути реалізована, тому у відповідача не було підстав для з`ясування наявності у позивача переважного права на залишення на роботі.

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 725/3265/18 викладено висновок, відповідно до якого при виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення

(чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному

та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, належним чином встановивши обставини справи, дослідивши зібрані

у справі докази, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що звільнення позивача відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України проведено законно, оскільки відбулося

із дотриманням вимог статей 40, 49-2 КЗпП України.

Висновки судів попередніх інстанцій про те, що позивач не надав належних

та допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачем порядку його звільнення, а процедура скорочення не відповідала порядку, визначеному законодавством про працю, є обґрунтованими.

Посилання у касаційні скарзі на неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду викладені у постановах від 23 січня 2018 року у справі № 273/212/16 (провадження № 61-787св17), від 10 вересня 2018 року у справі № 487/6407/16 (провадження № 61-31736св18), від 31 січня 2018 року у справі № 824/3229/14 (К/9901/1388/18), є безпідставним, оскільки висновки судів у цій справі не суперечать висновкам, викладеним у зазначених

у касаційній скарзі постановах.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права,

а зводяться значною мірою до переоцінки доказів у справі, що відповідно

до статті 400 ЦПК України перебуває поза межами повноважень Верховного Суду. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів

є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений

і повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій.

Отже, підстав для скасування оскаржених судових рішень у цій справі немає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки такі судові рішення

є законними та обґрунтованими, прийняті з дотриманням вимог процесуального та матеріального закону, а доводи касаційної скарги висновків судів

не спростовують.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної

чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на те що суд касаційної інстанції рішення не змінює та не ухвалює нове, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 серпня

2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:С. Ю. Бурлаков
В. М. Коротун
М. Є. Червинська