Ухвала

20 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 428/6223/20

провадження № 61-12872св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Фідобанк», приватний нотаріус Сєвєродонецького нотаріального округу Глаговська Олена Вікторівна, приватний нотаріус Київського нотаріального округу Черняк Андрій Леонідович, ОСОБА_2 , Сєвєродонецьий міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 грудня 2020 року в складі судді Бароніна Д. Б. та постанову Луганського апеляційного суду від 05 липня 2021 року у складі колегії суддів: Карташова О. Ю., Гаврилюк В. К., Луганської В. М.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк»), приватного нотаріуса Сєвєродонецького нотаріального округу Глаговської О. В., приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Черняка А. Л., ОСОБА_2 , Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання результатів проведення прилюдних торгів недійсними, визнання дій приватного нотаріуса незаконними та скасування свідоцтва про право власності на квартиру, визнання незаконним та скасування договору купівлі-продажу квартири.

Позовна заява обґрунтована тим, що 24 жовтня 2011 року на виконання рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 березня 2011 року про стягнення кредитної заборгованості в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» (ПАТ «Ерсте Банк») в сумі 198 330,43 грн, Відділом державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області було складено акт опису і арешту належної боржникам квартири АДРЕСА_1 , що є предметом іпотеки ПАТ «Ерсте Банк» і передано на відповідальне зберігання ОСОБА_1 . Після чого квартира була передана на реалізацію до торгівельної установи - Луганської філії приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція».

Зазначена установа організовувала проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, і 06 червня 2012 року, після здійснення уцінки, проведені прилюдні торги, які не відбулися у зв`язку з відсутністю покупців.

Постановою ВДВС Сєвєродонецького МУЮ Луганської області від 20 червня 2012 року спірну квартиру передано банку як стягувачу та складено акт про реалізацію предмета іпотеки.

07 вересня 2012 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області видано свідоцтво № 935 про право власності ПАТ «Ерсте Банк» на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі чого банком здійснено державну реєстрацію свого права власності.

Позивач вважала, що вказані торги відбулись із порушенням законодавства, зокрема, державним виконавцем не було направлено їй постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про арешт майна боржника, акт опису та арешт квартири, постанову про проведення експертизи, про призначення та проведення прилюдних торгів її також не було належним чином повідомлено.

Враховуючи викладене, позивач просила суд:

визнати результати проведення прилюдних торгів від 06 червня 2012 року, за виконавчим провадженням на рішення Сєвєродонецького суду від 02 березня 2011 року в справі № 2-835/11 недійсними, у зв`язку з істотним порушенням порядку їх проведення;

-визнати незаконними дії приватного нотаріуса Сєвєродонецького нотаріального округу Глаговської О. В. від 07 вересня 2012 року при видачі свідоцтва на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та скасувати його;

-визнати незаконним та скасувати договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 24 грудня 2019 року між ПУАТ «Фідобанк», який є правонаступником ПАТ «Ерсте Банку» та АКБ «Престиж» та громадянином ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком А. Л.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Луганського апеляційного суду від 05 липня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позову в частині визнання результатів проведення прилюдних торгів недійсними, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивував своє рішення тим, що позивачем будь-яких доказів порушення процедури проведення прилюдних торгів, які б спричинили суттєві порушення прав позивача та необхідність визнання результатів проведення прилюдних торгів недійсними, до суду надано не було.

При цьому, суди вважали, що не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними посилання позивача на не направлення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про арешт майна боржника, акту опису та арешту квартири, постанови про проведення експертизи тощо. Вищевказані дії державного виконавця передують проведенню прилюдних торгів, не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб і строки оскарження в порядку здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання незаконними дій приватного нотаріуса Сєвєродонецького нотаріального округу Глаговської О. В. від 07 вересня 2012 року, при видачі свідоцтва на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та скасування свідоцтва, суд зазначив, що свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється. Свідоцтво про право власності не породжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. Правовстановлюючим документом в даному випадку є акт про реалізацію предмета іпотеки, на підставі якого видано відповідне свідоцтво. Лише в разі визнання акта про реалізацію предмета іпотеки недійсним, свідоцтво, яким оформлено відповідне право, може бути визнано недійсним.

Разом з тим, позивач та її представник не заявляли вимог про визнання недійсним акта про реалізацію предмета іпотеки, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним свідоцтва, на підставі якого видано відповідний акт.

До того ж, вважав неспроможними посилання позивача та її представника на те, що нотаріусом не було враховано факту накладення арешту на спірну квартиру під час видачі свідоцтва про право власності на квартиру, адже в Законі України «Про іпотеку» встановлено пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Вирішуючи позовні вимоги щодо визнання незаконним та скасування договору купівлі-продажу від 24 грудня 2019 року суди дійшли висновку, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасування договору є неналежним способом захисту. Вимог про визнання договору купівлі-продажу від 24 грудня 2019 року недійсним позивач не заявляла та не довела, що дійсність або недійсність вищевказаного договору має значення для встановлення факту порушення, невизнання, оспорювання її прав.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У липні 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування апеляційним судом в оскаржуваному рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року в справі № 428/29/14-ц, постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року в справі № 6-39цс15, постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року в справі № 6-1049цс15, постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року в справі № 6-1892цс15, постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року в справі № 6-1731цс16, постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 753/12729/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Сєвєродонецького міського суду Луганської області.

04 листопада 2021 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що 01 березня 2007 року між ОСОБА_3 та ВАТ «АКБ «Престиж» (правонаступником якого є «ПАТ «Фідобанк») був укладений кредитний договір № 014/0399/78/01382, згідно з яким ОСОБА_3 отримав грошові кошти у сумі 23 000, 00 доларів США строком користування до 28 лютого 2014 року зі сплатою 12,5% річних.

З метою виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором цього ж дня укладено з позичальником і його майновими поручителями: ОСОБА_4 і ОСОБА_1 договір іпотеки, зареєстрований за № 432, згідно з яким в іпотеку банку передана квартира АДРЕСА_1 , заставною вартістю 148 700, 00 грн, яка належить боржнику та поручителям на праві власності (т.1 а.с. 5-8). Вказаний договір іпотеки містить розділ 5 «Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки», умови якого передбачають можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки у випадку оголошення публічних торгів такими, що не відбулися (пункт 5.5).

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 березня 2011 року (справа № 2-835/11) з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 солідарно стягнуто на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 198 330, 43 грн.

19 квітня 2011 року ПАТ «Ерсте Банк» було отримано виконавчі листи від 02 березня 2011 року (№ 2-835/11), які було передано для виконання до ВДВС Сєвєродонецького МУЮ Луганської області).

24 жовтня 2011 року на виконання вказаного рішення суду (№ 2-835/11) ВДВС Сєвєродонецького МУЮ Луганської області було складено акт опису й арешту належної боржникам спірної квартири, яка знаходилась в іпотеці банку згідно договору іпотеки від 01 березня 2007 року № 432, і її передано на відповідальне зберігання ОСОБА_1 , після чого квартира була передана на реалізацію до торгівельної установи - Луганської філії Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція».

Вказана установа організовувала проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого майна і 06 червня 2012 року, після здійснення уцінки, були проведені повторні прилюдні торги, які не відбулися у зв`язку з відсутністю покупців, у зв`язку із чим 20 червня 2012 року постановою ВДВС Сєвєродонецького МУЮ Луганської області спірну квартиру передано банку як стягувачу та складено акт про реалізацію предмета іпотеки.

07 вересня 2012 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області видано свідоцтво № 935 про право власності ПАТ «Ерсте Банк» на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі чого банком здійснено державну реєстрацію свого права власності.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставою для відкриття касаційного провадження у справі № 428/6223/20 стало посилання заявника про застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року в справі № 428/29/14-ц, постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року в справі № 6-39цс15, постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року в справі № 6-1049цс15, постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року в справі № 6-1892цс15, постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року в справі № 6-1731цс16, постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 753/12729/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Зазначені заявницею підстави касаційного оскарження за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України не знайшли свого підтвердження, оскільки правовідносини у вказаній, як приклади, справі, та у справі, яка переглядається, не є подібними.

Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, у яких аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, що переглядається, позивач звернулася, зокрема, з вимогами про визнання результатів проведення прилюдних торгів недійсними, визнання дій приватного нотаріуса незаконними та скасування свідоцтва про право власності на квартиру, визнання незаконним та скасування договору купівлі-продажу квартири, на підставі того, що прилюдні торги відбулись із порушенням законодавства, зокрема, державним виконавцем не було направлено їй постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про арешт майна боржника, акт опису та арешт квартири, постанову про проведення експертизи, про призначення та проведення прилюдних торгів її також не було належним чином повідомлено.

У постановах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року в справі

№ 6-39цс15, від 02 вересня 2015 року в справі № 6-1049цс15, від 30 вересня 2015 року в справі № 6-1892цс15, від 21 грудня 2016 року в справі № 6-1731цс16, на які посилається заявниця, роз`яснено порядок застосування статті 40 Закону № 898-IV та статті 109 ЖК УРСР. Зазначено, що частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Зроблено висновок про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону № 898-IV, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

У подальшому вищевказана позиція підтримана Великою Палатою Верховного Суду (постанова від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц, провадження № 14-317цс18), на яку заявниця також посилається.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року в справі № 428/29/14-ц.

Наведене дає підстави для висновку, що у цій справі відсутня подібність змісту та матеріально-правового регулювання спірних правовідносин зі справами, які наведені заявницею, як приклад неоднакового застосування норм матеріального права.

Таким чином, касаційне провадження, що відкрите на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

З урахуванням того, що після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України Верховним Судом встановлено, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року в справі № 428/29/14-ц, постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року в справі № 6-39цс15, постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року в справі № 6-1049цс15, постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року в справі № 6-1892цс15, постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року в справі № 6-1731цс16, постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 753/12729/15-ц, на які посилалася заявниця у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, то суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, відкрите з цієї підстави.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної

чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Касаційне провадження, відкрите на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, підлягає закриттю, то підстави для розподілу судових витрат Верховним Судом відсутні.

Керуючись статтями 389, 396, 400, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 грудня 2020 року та постанову Луганського апеляційного суду від 05 липня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Фідобанк», приватного нотаріуса Сєвєродонецького нотаріального округу Глаговської Олени Вікторівни, приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Черняка Андрія Леонідовича, ОСОБА_2 , Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання результатів проведення прилюдних торгів недійсними, визнання дій приватного нотаріуса незаконними та скасування свідоцтва про право власності на квартиру, визнання незаконним та скасування договору купівлі-продажу квартири, відкрите з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська