Постанова

Іменем України

22 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 707/581/17

провадження № 61-1951св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивачі: Черкаська місцева прокуратура в інтересах держави в особі Державного підприємства «Черкаське лісове господарство»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Старовойтов Олександр Сергійович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року у складі колегії суддів:

Фетісова Т. Л., Гончар Н. І., Вініченко Б. Б.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року керівник Черкаської місцевої прокуратури звернувся з позовом в інтересах держави в особі Державного підприємства «Черкаське лісове господарство» (далі - ДП «Черкаське лісове господарство») до

ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Старовойтов О. С., про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння та скасування її державної реєстрації.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що заочним рішенням Черкаського районного суду від 20 квітня 2015 року встановлено незаконність передачі

ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки площею 0,1105 га, що розташована в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту, кадастровий № :03:001:0045, визнано незаконним та скасовано розпорядження Черкаської районної державної адміністрації про передачу земельної ділянки ОСОБА_2 , визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1105 га, виданий ОСОБА_2 , та скасовано державну реєстрацію.

У ході виконання зазначеного судового рішення Черкаською місцевою прокуратурою встановлено, що речове право на спірну земельну ділянку перейшло до ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 30 грудня 2014 року № 4767, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Старовойтовим О. С.

Ураховуючи, що спірна земельна ділянка вибула з користування

ДП «Черкаське лісове господарство»незаконно, не з його волі, вона відповідно до положень статті 388 ЦК України підлягає витребуванню із незаконного володіння ОСОБА_1 , як добросовісного набувача, на користь держави в особі ДП «Черкаське лісове господарство».

Посилаючись на зазначене прокурор просив скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку загальною площею 0,1105 га, розташовану в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту за кадастровим № :03:001:0045, загальною вартістю 54 140,00 грн за

ОСОБА_1 , здійснену 30 грудня 2014 року державним реєстратором в особі приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу

Старовойтовим О. С., індексний № 18489454; витребувати у ОСОБА_1 зазначену земельну ділянку на користь держави в особі ДП «Черкаське лісове господарство».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 18 жовтня

2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт скасування рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку не тягне за собою юридичних наслідків для відповідача, при цьому позбавлення добросовісного набувача права власності на нерухоме майно без відповідної компенсації суперечить рішенням Європейського суду з прав людини та порушує статтю 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 21 листопада 2017 року апеляційну скаргу заступника прокурора Черкаської області відхилено, рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 18 жовтня

2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про неприпустимість позбавлення добросовісного набувача права власності на майно без одночасного вирішення питання про сплату йому компенсації та, що допущені органами державної влади порушення при передачі майна у власність конкретної особи не можуть бути безумовною підставою для повернення цього майна державі, якщо вони не були допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого набувача, є законним та обґрунтованим. Крім того, апеляційний суд дійшов висновку, що неможливо витребувати земельної ділянки у добросовісного набувача на підставі статті 388 ЦК України, оскільки договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки не був визнаний в судовому порядку недійсним.

Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року касаційну скаргу заступника прокурора Черкаської області задоволено частково.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 18 жовтня

2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 21 листопада

2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що витребування спірних земельних ділянок із володіння відповідача відповідає критерію законності, якщо воно здійснюється на підставі норми статті 388 ЦК України в зв`язку з порушенням органом державної влади вимог ЗК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності. Незаконність набуття у власність спірної земельної ділянки встановлена заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20 квітня 2015 року, яке набрало законної сили та в силу положень частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року має преюдиційне значення для вирішення даної справи. Суди попередніх інстанцій не дослідили поведінку набувача під час придбання земельної ділянки, не перевірили та не надали цьому належної правової оцінки, зокрема чи розумів (міг розуміти) набувач незаконність передачі йому спірної земельної ділянки у приватну власність, що належала до земель лісогосподарського призначення.

Повторний розгляд справи

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 27 вересня

2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що допущена в минулому органом виконавчої влади «помилка» не повинна створювати негативні наслідки для набувачів земельної ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які, проявивши розумну обачність, не могли передбачити, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду, а тому правомірно сподівалися на мирне володіння своїм майном. Задоволення позовних вимог у справі про витребування земельної ділянки буде непропорційним втручанням у права власника на мирне володіння своїм майном.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Черкаського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року апеляційну скаргу заступника прокурора Черкаської області задоволено.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 27 вересня

2019 року скасовано.

Позовні вимоги задоволено.

Витребувано у ОСОБА_1 земельну ділянку, загальною площею 0,1105 га, розташовану в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту за кадастровим №:03:001:0045, загальною вартістю 54 140,00 грн., яка належить останньому на підставі договору купівлі-продажу №4767 від 30 грудня

2014 року, на користь держави в особі ДП «Черкаське лісове господарство».

Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, загальною площею 0,1105 га, розташовану в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту за кадастровим №:03:001:0045, загальною вартістю

54 140,00 грн., за ОСОБА_1 , винесене 30 грудня 2014 року державним реєстратором в особі приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Старовойтовим О. С., індексний №18489454.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь прокуратури Черкаської області судовий збір у сумі 12 161,20 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позовні вимоги у справі є такими, що підлягають до задоволення, адже наявні правові підстави для витребування у відповідача, як добросовісного набувача, земельної ділянки, яка вибула з володіння власника (держави) поза його волею внаслідок виходу за межі наданих повноважень відповідним державним органом (РДА). Крім того, також підлягає скасуванню відповідне рішення про державну реєстрацію права власності відповідача на спірну земельну ділянку, як похідне, оскільки її витребувано судом на користь законного власника.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

20 січня 2020 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Черкаського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року та залишити в силі рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 27 вересня

2019 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що повноваження ОСОБА_2 на час розпорядження спірної земельною ділянкою не піддавались сумніву, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу державний акт, що посвідчував право власності ОСОБА_2 був чинним і ніким не оскаржувався. Апеляційним судом неправильно застосовано статтю 388 ЦК України. Заявник вказує, що дії

ОСОБА_2 щодо набуття у власність спірної земельної ділянки є законними.

Доводи інших учасників справи

10 березня 2020 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду пояснення, у яких просить касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

11 березня 2020 року ДП «Черкаське лісове господарство» подало до Верховного Суду заяву, у якій вказує, що касаційну скаргу ОСОБА_1 підтримує.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 03 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Черкаського районного суду Черкаської області.

25 лютого 2020 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у поясненнях на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя стаття 400 ЦПК України).

Короткий зміст встановлених фактичних обставин справи

Розпорядженням голови Черкаської районної державної адміністрації від

17 квітня 2008 року № 109 «Про передачу земельних ділянок у власність громадян для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд в адміністративних межах Геронимівської сільської ради», затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1105 га, за рахунок лісів 1-ї групи ДП «Черкаське лісове господарство» в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту.

На підставі зазначеного розпорядження, ОСОБА_2 отримав державний акт серії ЯЖ №104390 від 14 травня 2008 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,1105 га.

30 грудня 2014 року ОСОБА_2 продав зазначену земельну ділянку (кадастровий номер :03:001:0045) ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу. Право власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухому майно за

№ 18489454 від 30 грудня 2014 року.

Заочним рішенням Черкаського районного суду від 20 квітня 2015 року, що набрало законної сили 01 травня 2015 року, визнано протиправним та скасовано розпорядження Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області від 17 квітня 2008 року № 109 «Про передачу земельних ділянок у власність громадян для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд в адміністративних межах Геронимівської сільської ради» в частині припинення права користування та надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1105 га, що розташована в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту. Визнано недійсним державний акт серії

ЯЖ № 104390 від 14 травня 2008 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,1105 га, виданий ОСОБА_2 , кадастровий № :03:001:0045. Судом встановлено, що при передачі спірної земельної ділянки ОСОБА_2 Черкаська районна державна адміністрація порушила вимоги пункту 3 частини першої статті 32 Лісового Кодексу України, у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що спірна земельна ділянка на момент здійснення передачі у власність відносилася до категорії земель лісогосподарського призначення та перебувала у постійному користуванні ДП «Черкаське лісове господарство». Договір купівлі-продажу відсутній.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

У зв`язку з необхідністю врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21), який в подальшому було підтверджено постановою Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21), Верховний Суд вважає необхідним вийти за межі доводів та вимог касаційної скарги.

Відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України у редакції, чинній на час звернення позивача до суду, на прокуратуру покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Представництво інтересів громадянина або держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру». Частина перша цієї статті визначає, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 23 зазначеного Закону прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист.

Згідно з абзацом першим частини третьої статті 23 зазначеного Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

З наведених норм випливає, що прокурор наділений повноваженнями здійснювати представництво в суді лише двох суб`єктів права - громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) та держави, і не наділений повноваженнями здійснювати представництво в суді інших суб`єктів права.

За висновками Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia, заява № 42454/02, § 35)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у тих відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18, пункти 6.21, 6.22), від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (провадження № 12-245гс18, пункти 4.19, 4.20), від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19, пункт 26), від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21, пункт 8.5) та інші).

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що і в судовому процесі (в тому числі у цивільному) держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (провадження № 14-36цс19, пункт 35), від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс 19, пункт 27)). Тому, зокрема, наявність чи відсутність у органу, через який діє держава, статусу юридичної особи, значення не має (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21, пункти 8.10, 8.12).

При цьому міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи відповідно до статті 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» наділені повноваженням звернення до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень (пункт 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 червня 2021 року у справі № 925/929/19 (провадження № 12-11гс21)). Отже, незалежно від того, хто саме звернувся до суду - орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, чи прокурор, у судовому процесі (в тому числі у цивільному) держава бере участь у справі як позивач, а відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор здійснюють процесуальні дії на захист інтересів держави як суб`єкта процесуальних правовідносин. Таким чином, фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор.

На відміну від прокурора та органів, через які діє держава, юридичні особи, які не є такими органами, діють як самостійні суб`єкти права - учасники правовідносин. Конституцією України та законом не передбачена можливість прокурора здійснювати процесуальні та інші дії, спрямовані на захист інтересів юридичних осіб. Зокрема, до повноважень прокурора не належить здійснення представництва в суді державних підприємств. При цьому інтереси юридичної особи можуть не збігатися з інтересами її учасників (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19, пункт 62)). Тому інтереси державного підприємства можуть не збігатися з інтересами держави, яка має статус засновника (вищого органу) такого підприємства (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 71)).

Відповідно до статті 170 ЦК України держава у цивільних відносинах діє через органи державної влади, а не через державні підприємства.

У постанові від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в подібних правовідносинах, викладеного в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 363/4656/16-ц, який зводиться до необхідності визначення організаційно-правової форми суб`єкта, в особі якого звертається прокурор, з метою підтвердження підстав для представництва інтересів держави в суді в особі державного підприємства. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі державного підприємства, оскільки воно не є органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень.

У зазначеній справі сформульовано висновок, відповідно до якого «Заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру», має застосовуватись з урахуванням положень абзацу першого частини третьої цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи.

У справі, що переглядається, Черкаська місцева прокуратура, звернувшись до суду з позовом в інтересах держави в особі ДП «Черкаське лісове господарство», фактично здійснює представництво інтересів державного підприємства, а не інтересів держави, що суперечить положенням чинного законодавства.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 257 ЦПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Ураховуючи наведене, рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 27 вересня 2019 року та постанова Черкаського апеляційного суду від

23 грудня 2019 року підлягають скасуванню, а позов керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ДП «Черкаське лісове господарство» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Старовойтов О. С., про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння та скасування її державної реєстрації підлягає залишенню без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України як такий, що поданий від імені заінтересованої особи, особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Оскільки у Черкаської місцевої прокуратуривідсутні повноваження на представництво інтересів держави в особі ДП «Черкаське лісове господарство», рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 27 вересня

2019 року та постанова Черкаського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року підлягають скасуванню, із залишенням позовних вимог керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ДП «Черкаське лісове господарство» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Старовойтов О. С., про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння та скасування її державної реєстрації без розгляду.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої-другої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат

Оскільки за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про її часткове задоволення, скасування судових рішень та залишення без розгляду позовних вимог Черкаської місцевої прокуратури, яка діє в інтересах держави в особі ДП «Черкаське лісове господарство», з Черкаської місцевої прокуратури на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 8 000,00 грн за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 141, 257, 400, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 27 вересня

2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 23 грудня 2019 рокускасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі державного підприємства «Черкаське лісове господарство» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Старовойтов Олександр Сергійович, про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння та скасування її державної реєстрації залишити без розгляду.

Стягнути з Черкаської місцевої прокуратури на користь ОСОБА_1 8 000,00 грн судового збору.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Черкаського апеляційного суду від 23 грудня 2019 рокувтрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов