Справа № 288/1521/21
Провадження № 2/288/341/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року. смт.Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Рудник М. І.,

за участю секретаря судових засідань - Колодяжної Н.В.,

представника позивача - Яковенка А.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт.Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Андрушківської сільської ради Житомирського району Житомирської області про зобов`язання виділити в натурі (на місцевості) земельну частку (пай),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до Андрушківської сільської ради Житомирського району Житомирської області (далі Відповідач) про зобов`язання виділити в натурі (на місцевості) земельну частку (пай) в якому вказує, що на підставі рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 02 грудня 2015 року за ним визнано право на земельну частку (пай), члена КСП «ім.Цюрупи» Красногірської сільської ради Попільнянського району, Житомирської області, у розмірі 3.99 умовних кадастрових гектара, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 .

Маючи намір скористатися своїм правом на виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), Позивач 07 травня 2021 року звернувся до Відповідача з відповідною заявою, проте до даного часу відповіді на його звернення надано не було.

Позивач вважає вказані дії Відповідача протиправними та такими, що порушують його права, зазначає, що у власності Відповідача наявні земельні ділянки запасу або резерву.

На підставі вищевикладеного, позивач просить зобов`язати Андрушківську сільську раду Житомирської області виділити ОСОБА_1 із земель резервного фонду, земель запасу на території Андрушківської сільської ради, Житомирської області в натурі (на місцевості) земельну частку (пай) відповідно до рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 02 грудня 2015 року, в розмірі 3.99 умовних кадастрових гектарів.

Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, в поданому позові просив справу слухати у його відсутність.

Представник Позивача в підготовчому судовому засіданні позов підтримав, просив його задоволити, просив не стягувати з Відповідача понесені Позивачем судові витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду.

Представник Відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, надала до суду заяву в якій просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 206 ЦПК України визначено, що в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Виходячи з наведеного, рішення у справі можливо постановити в підготовчому засіданні.

Суд, вислухавши представника Позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 02 грудня 2015 року в цивільній справі № 288/1455/15-ц, задоволено позов ОСОБА_1 до Красногірської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, Попільнянської районної державної адміністрації, третя особа - Відділ Держземагенства у Попільнянському районі Житомирської області про встановлення факту належності спадкодавцю права на земельну частку (пай) та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, встановлено факт належності ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , права на земельну частку (пай), члена колективного сільськогосподарського підприємства імені Цюрупи Красногірської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, у розмірі 3,99 умовних кадастрових гектара та визнано за ОСОБА_1 , право на земельну частку (пай), члена колективного сільськогосподарського підприємства імені Цюрупи Красногірської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, в розмірі 3,99 умовних кадастрових гектара, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 . /а.с.5-6/

07 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Андрушківської сільської ради з заявою в якій на підставі рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 02 грудня 2015 року, яким за ним визнано право на земельну частку (пай), члена КСП ім.Цюрупи Красногірської сільської ради Попільнянського району, Житомирської області, у розмірі 3.99 умовних кадастрових гектара, без визначення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , просить з метою реалізації вказаного права вирішити питання про виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки, як власнику земельної частки (паю). /а.с.7/

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить зобов`язати Відповідача виділити йому із земель резервного фонду та земель запасу в натурі (на місцевості) земельну ділянку відповідно до рішення суду, яким визнано за ним право на земельну частку (пай), члена колективного сільськогосподарського підприємства імені Цюрупи Красногірської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, в розмірі 3,99 умовних кадастрових гектара.

Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частин п`ятої, десятої та одинадцятої статті 25 ЗК України, особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Згідно частини першої статті 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до частини одинадцятої статті 118 ЗК України, у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Як роз`яснено в пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Пунктом 17 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Зазначеною правовою нормою встановлено відсутність будь-яких строків для звернення із сертифікатом для виділення земельної ділянки в натурі та визначено, що сертифікат є правовстановлюючим документом при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства та таке право повинно бути реалізовано відповідним державним органом.

Пунктом 21 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України установлено, що з 01 січня 2019 року - дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначає Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі Закон), який є спеціальним законом щодо порядку проведення та процедури виділення власникам земельних паїв у натурі із земель, що належали сільськогосподарським підприємствам на праві колективної власності.

Згідно статті 3 Закону, підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Статтею 5 Закону передбачено, що сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Частиною першою статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Судом встановлено, що Позивач має право на отримання земельної ділянки із земель резерву (запасу), оскільки землі КСП «ім.Цюрупи» вже розпайовані та виділені громадянам в натурі (на місцевості) та звернувся до Відповідача з заявою в якій просив вирішити питання про виділення йому в натурі (на місцевості) земельної ділянки на підставі рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 02 грудня 2015 року, відповіді на вказане звернення йому надано не було, питання щодо виділення земельної ділянки на час звернення до суду не вирішено.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За наведених обставин, суд визначає, що визнання Відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, так як Позивач, має право на виділ земельної частки (паю) із земель запасу (резерву) Андрушківської сільської ради Попільнянського району, яка має повноваження щодо реалізації такого права, проте на звернення Позивача, вказану земельну частку йому виділено не було, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову та належить зобов`язати Відповідачу виділити Позивачу із земель резервного фонду, земель запасу земельну частку (пай) відповідно до рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 02 грудня 2015 року.

Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Представник Позивача в судовому засіданні просив віднести на рахунок Позивача понесені судові витрати, а тому керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у статті 13 ЦПК України, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно статті 141 ЦПК України.

Керуючись статтею 14 Конституції України; Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»; Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»; статтями 15, 16 ЦК України; статтями 25, 81, 118, 122 ЗК України; статтями 4, 5, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 89, 141, 198 200, 206, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 до Андрушківської сільської ради Житомирського району Житомирської області про зобов`язання виділити в натурі (на місцевості) земельну частку (пай) задовольнити.

Зобов`язати Андрушківську сільську раду Житомирського району Житомирської області виділити ОСОБА_1 із земель резервного фонду, земель запасу на території Андрушківської сільської ради, Житомирської області в натурі (на місцевості) земельну частку (пай) відповідно до рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 02 грудня 2015 року, в розмірі 3.99 умовних кадастрових гектарів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник