печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Волкової С.Я., за участю секретаря Топал А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві заяву представника боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню повністю,

установив:

12.10.2020 р. представник боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про: визнання виконавчого листа № 2-3470-1/10 (ВП № 33345015), виданого Печерським районним судом м. Києва 10.03.2011 р. у цивільній справі № 2-3470-1/10 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» заборгованості у розмірі 1 231 244,37 грн таким, що не підлягає виконання повністю, визнання виконавчого листа № 2-3470-1/10 (ВП № 33396800), виданого Печерським районним судом м. Києва 10.03.2011 р. у цивільній справі № 2-3470-1/10 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» заборгованості у розмірі 950 148,89 грн таким, що не підлягає виконання повністю. Заява представника боржників ОСОБА_3 обґрунтована статтею 38 Закону України «Про іпотеку» та тим, що стягувач вдався до позасудового врегулювання спору на підставі іпотечного застереження у договорі іпотеки № 49.12/86/1437/07 від 21.09.2007 р., у серпні 2020 р. здійснив продаж іпотечного майна боржників.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2020 р. матеріали заяви передані судді Волковій С.Я.; на запит від 16.10.2020 р., повторні запити від 12.11.2020 р., від 12.01.2021 р., від 10.02.2021 р. матеріали цивільної справи № 2-3470-1/10 передано судді 11.02.2021 р.; розгляд заяви призначено на 01.03.2021 р. на 09:30 год.

26.02.2021 р. до суду надійшли пояснення представника боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_4 .

Боржники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , стягувач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, у судове засідання 01.03.2021 р. о 09:30 год. не з`явилися; неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви (частина третя статті 432 ЦПК України).

Суд, вивчивши матеріали справи, матеріали заяви, дійшов наступного висновку.

Представник боржників ОСОБА_3 , звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню повністю, долучив до заяви копії: кредитного договору № 49.4/86/07-Zn від 21.09.2007 р., іпотечного договору № 49.12/86/1437/07 від 21.09.2007 р., рішення Печерського районного суду м. Києва від 04.11.2010 р. у означеній справі, постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Шиян О.В. від 13.07.2012 р. про відкриття виконавчого провадження ВП № 33345015 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3470-1/10, виданого 10.03.2011 р. Печерським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» заборгованості у розмірі 1 231 244,37 грн, постанови того ж державного виконавця від 13.07.2012 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Шиян О.В. від 13.07.2012 р. про відкриття виконавчого провадження ВП № 33396800 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3470-1/10, виданого 10.03.2011 р. Печерським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» заборгованості у розмірі 950 148,89 грн, постанови того ж державного виконавця від 14.07.2012 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ухвал Печерського районного суду м. Києва від 02.09.2014 р., від 05.09.2014 р. про заміну сторони виконавчого провадження, інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 226129868, сформовану 30.09.2020 р.

Згідно статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд, однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.05.1950 р., ратифікована Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., набрала чинності для України 11.09.1997 р. (далі - «Конвенція).

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 р. по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя, втім право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання рішення залишилося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин конкретної справи, не може бути виправданим.

Згідно частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Розділом VI ЦПК України врегулювано процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах.

Згідно частин першої, третьої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, ухвала суду є виконавчими документами.

Частиною першою статті 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

На суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження. За змістом наведеної норми закону, підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язанням можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Суд, враховуючи приписи ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», звертає увагу, що право на стягнення заборгованості, яке підтверджене судовим рішенням і виконавчими листами, виданими 10.03.2011 р. Печерським районним судом м. Києва, повинне бути реалізоване у формах і у спосіб, встановлений законодавством про виконавче провадження.

Обґрунтовуючи свої вимоги, боржники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 вказують, що після завершення позасудового врегулювання спору будь-які вимоги іпотекодержателя (стягувача) щодо виконання боржниками зобов`язань по кредитному договору є недійсними.

Суд вважає, що вказані представником ОСОБА_3 обставини не є підставою для визнання виконавчих листів такими, що не підлягає виконанню повністю, виходячи з наступного.

Норма статті 38 Закону України «Про іпотеку», на яку посилається представник боржників, наділяє іпотекодержателя правом на продаж предмета іпотеки, втім суду не надано жодного доказу припинення зобов`язання сторін за кредитним договором та іпотечним договором, жодного доказу того, що відбулося повне погашення вимог кредитора за рахунок предмета іпотеки.

Враховуючи, що представник боржників не подав доказів про наявність передбачених нормами матеріального і процесуального права правових підстав для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню повністю, суд дійшов висновку про залишення заяви про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню повністю, без задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 432 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву представника боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню повністю, - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва протягом 15-днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Волкова С.Я.