Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/678/21

Провадження №2/377/399/21

20 грудня 2021 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої судді - Бабич Н.С., за участю секретаря судового засідання - Гуміної В.М.,

позивача - ОСОБА_1 ;

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання дитини,-

У С Т А Н О В И В:

02 листопада 2021 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач ОСОБА_1 , посилаючись на ст. ст. 180,181,182, 191, 192 СК України, просить змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року на її користь на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми в розмірі 1000 гривень щомісяця на ј частку всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно з рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року у справі № 755/17293/16-ц було розірвано. Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якого є відповідач. Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року у справі № 755/2797/16-ц з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісяця, починаючи з 11 лютого 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист №755/2797/16-ц, виданий 03 червня 2016 року Дніпровським районним судом м. Києва з примусового виконання даного рішення суду, перебуває на виконанні у Славутицькому відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області. Розмір аліментів, визначений вказаним рішенням суду, значно менший, ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а тому в умовах зростання цін та прожиткового мінімуму на дитину є недостатнім для її матеріального утримання. Дитина навчається у Славутицькому закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №3, відвідує гуртки, у зв`язку з чим збільшуються її потреби в навчанні та розвитку. Відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини, належної матеріальної допомоги не надає, свої реальні доходи приховує. У відповідача матеріальний стан покращився, він працює в ТОВ «СБ «СПАРТА» та отримує дохід. Позивач вважає з вказаних підстав аліменти підлягають збільшенню та стягненню з відповідача ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою судді від 15 листопада 2021 року, після виконання вимог, передбачених ч.6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 06 грудня 2021 року.

06 грудня 2021 року судовий розгляд справи було відкладено на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України та призначено нове судове засідання на 20 грудня 2021 року.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Суду пояснила, що на даний час дитина потребує більших матеріальних витрат, у зв`язку з чим збільшилася потреба у її забезпеченні. Дитина навчається у 4 класі Славутицького закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, що потребує витрат на харчування, забезпечення канцелярським приладдям. Також дитина відвідує додаткові заняття з футболу, тому необхідними є витрати на придбання спортивного взуття, форми, участь у спортивних змаганнях. Через збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у 2021 році та збільшенням витрат на дитину, визначений судом розмір аліментів в розмірі 1000 гривень є недостатнім для задоволення потреб дитини, оскільки на її утримання вона витрачає більше 2000 гривень у місяць. Відповідач має заборгованість по аліментам, самостійно вона не може утримувати дитину. На даний час матеріальний стан відповідача покращився, оскільки він влаштувався на роботу. З наведених підстав просить збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів, змінивши спосіб їх стягнення, з твердої грошової суми на ј частку заробітку (доходу) відповідача щомісяця.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, просив залишити визначений судом розмір аліментів в твердій грошовій сумі, що становить 1000 грн щомісяця. В заперечення позовних вимог зазначив, що має заборгованість по сплаті аліментів на утримання спільного з позивачем сина ОСОБА_3 та хоче бути впевненим у тому, що сплачені ним аліменти позивач дійсно витратить на потреби дитини. Пояснив, що з 16 червня 2021 року він працює охоронником у ТОВ «Служба Безпеки «Спарта», де отримує дохід в розмірі 8000 гривень. Також з 05 грудня 2021 року під час відпустки підробляє водієм таксі, інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, неодружений, має нормальний стан здоров`я. Заборгованість по аліментам виникла під час відбуття ним покарання у виді позбавлення волі у період з лютого 2016 року по лютий 2020 року. На даний час він офіційно працює в ТОВ «СБ «Спарта» та намагається погашати заборгованість по аліментам.

Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що з 23 липня 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому 23 липня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №985, який було розірвано згідно із заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 16 березня 2017 року ( справа № 755/17293/16-ц), яке набрало законної сили 28 березня 2017 року (а.с.8-9).

Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є відповідач, а матір`ю позивач, що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а. с. 7).

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року (справа № 755/2797/16-ц), яке набрало законної сили 25 травня 2016 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісяця, починаючи з 11.02.2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10-12).

Згідно з розрахунком заборгованості від 15 листопада 2021 року № 10245 Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області станом на 01 листопада 2021 року розмір заборгованості по аліментам ОСОБА_2 становить 61556,50 гривень (а. с. 24).

Відповідно до довідки Славутицького закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №3 Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області від 29 жовтня 2021 року № 01-46/81 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається в 4-А класі (а.с.13).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789Х11 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як зазначено у ч. 1 ст. 18 вказаної Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною другою статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.

Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037 VIII « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Цей припис підтверджує захищений довід про підвищений захист прав дитини.

У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду не вважається незмінним. Отже, у зв`язку з значним покращенням становища платника аліментів один з батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів ( абзац другий частини третьої статті 181 СК України).

За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження ( зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 643/11949/19.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України та приписів пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За правилом ч. 1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісяця, суд врахував матеріальне становище відповідача ОСОБА_2 , відсутність у нього місця роботи та постійного доходу.

Як вбачається з позовної заяви та не спростовано відповідачем, дитина проживає разом із матір`ю, позивачем у справі.

Звертаючись з позовом про зміну розміру та способу стягнення аліментів, позивач послалась на збільшення витрат на утримання дитини та те, що у відповідача покращився матеріальний стан.

Відповідно до листа Товариства з обмеженою відповідальністю « Служба Безпеки «Спарта» № 3 від 03 грудня 2021 року ОСОБА_2 працює в зазначеному товаристві на посаді охоронника з 16 червня 2021 року по теперішній час, його заробітна плата за червень 2021 року склала 4200 грн. З 01 липня 2021 року по день закінчення додаткових обмежувальних протиепідемічних заходів ОСОБА_2 знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати (а.с.40, 41).

Згідно з відомостями Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДПС України, загальний оподатковуваний дохід ОСОБА_2 за період з 01.01.2021 року по 30.06.2021 складає: 4200 грн заробітної плати, отриманої від ТОВ «Служба безпеки «Спарта», та 214 грн додаткового блага, отриманого від АТ «Універсал Банк» (а. с. 37).

Як вбачається з пояснень відповідача, наданих у судовому засіданні, він офіційно працевлаштувався на посаду охоронника до ТОВ «Служба Безпеки «Спарта», де отримує дохід в розмірі 8000 грн в місяць. На час перебування у відпустці підробляє також водієм таксі.

Зазначені обставини у своїй сукупності свідчать про покращення матеріального стану відповідача.

Відповідно до відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ( форма ОК-5) від 26 жовтня 2021 року, позивач з червня 2019 року по червень 2021 року отримувала заробітну плату від Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області. Усього з січня 2021 року по червень 2021 року позивач отримала заробітної плати в сумі 53339,02 гривень, що становить в середньому 8889,84 гривень в місяць ( а. с. 14-17).

З 05 листопада 2021 року по теперішній час позивач працює на посаді старшого державного виконавця Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та її заробітна плата за листопад 2021 року склала 5580,02 гривень, що підтверджено довідками Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) від 06 грудня 2021 року № 35747/22.5-21 та № 428 від 14 грудня 2021 року (а.с. 52,53).

Доказів про зміну сімейного стану, стану здоров`я позивача і відповідача суду не надано як і доказів щодо стану здоров`я дитини.

Таким чином, суд вважає встановленим зміну матеріального стану відповідача, яка є підставою, передбаченою ч.1 ст.192 СК України, для збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та для зміни способу їх стягнення, з твердої грошової суми в розмірі 1000 гривень щомісяця на 1/4 частку всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Даний розмір аліментів з урахуванням обставин, передбачених ст. 182 СК України, буде необхідним і достатнім для матеріального забезпечення та гармонійного розвитку дитини та відповідатиме її інтересам.

Наявність у ОСОБА_2 заборгованості по аліментам, що стягуються з нього на користь позивача на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є тією обставиною, яка впливає на зміну розміру аліментів, а тому суд не бере до уваги доводи відповідача щодо наявності у нього такої заборгованості як підстави для відмови у позові.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

За таких обставин стягненню з відповідача підлягають аліменти в новому розмірі, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами.

За змістом ч.1 ст.133 ЦПК України до складу судових витрат віднесений судовий збір.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивач при поданні позовної заяви звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та виходячи зі змісту ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 гривень.

Керуючись ст. ст. 258, 263-265 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року у справі №755/2797/16-ц, з твердої грошової суми у розмірі 1000 гривень щомісяця на 1/4 частку всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908 гривень.

Виконавчий лист № 755/2797/16-ц від 03.06.2016 року, виданий Дніпровським районним судом м. Києва у справі №755/2797/16-ц, відкликати.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне рішення суду складено 24 грудня 2021 року.

Суддя Н. С. Бабич