Постанова

Іменем України

22 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 226/708/20

провадження № 61-11883св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне підприємство «Мирноградвугілля»,

треті особи: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, Головне управління Держпраці у Донецькій області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 12 лютого 2021 року у складі судді Салькової В. С. та постанову Донецького апеляційного суду від 09 червня 2021 року у складі колегії суддів: Мальованого Ю. М., Агєєва О. В., Канурної О. Д.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Мирноградвугілля», треті особи: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, Головне управління Держпраці у Донецькій області, про встановлення факту нещасного випадку,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у березні 2020 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив встановити факт нещасного випадку, пов`язаного із виробництвом, що стався 26 квітня 2017 року з ним на Відокремленому підрозділі «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» (далі - ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля»).

Зазначений позов ОСОБА_1 обґрунтував тим, що з 09 квітня 2003 року він перебував у трудових відносинах із ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» та працював на посаді електрослюсаря підземного з повним підземним днем у шахті.

Згідно з наказом від 31 жовтня 2019 року № 02/1337-к-к він був звільнений із займаної посади на підставі частини другої статті 40 КЗпП України за станом здоров`я.

Під час перебування з підприємством у трудових відносинах, 26 квітня 2017 року близько 02 годині 00 хвилин з ним стався нещасний випадок на виробництві під час виконання виробничого завдання, а саме працюючи у четверту зміну він виконував роботи з розукомплектації роликів конвеєра, наносив удари кувалдою, яка зіскочила з ручки та металевою болванкою ударила його по задній частині голови та шиї, внаслідок чого він втратив свідомість.

Першу медичну допомогу йому надав колега, який супроводив його до медичного пункту, де було накладено пов`язку на голову. Всю робочу зміну він знаходився у робочому складі, де приходив у себе, але біль не зменшувалася. Тому після закінчення зміни він направився до лікарні, куди звернувся о 10 годині 26 квітня 2017 року. У лікарні вказав, що отримав травму голови у побуті, лікувався амбулаторно до 16 травня 2017 року. Після цього за наслідками травми звертався за лікуванням у 2019 році, лікувався амбулаторно з 11 квітня до 04 травня 2019 року.

У 2019 році у нього був виявлені 7-градусний кіфоз шийного відділу хребта на рівні С4-5 посттравматичного характеру, посттравматична змішана енцефалопатія/змішана посттравматична та резидуальна енцефалопатія з двобічною пірамідною недостатністю, помірною статичною атаксією, синкопальними станами. Він лікувався у неврологічному стаціонарі Мирноградської ЦМЛ з 15 травня до 23 травня 2019 року, з 20 червня до 03 липня 2019 року, з 30 липня до 08 серпня 2019 року зі скаргами на постійний головний біль, запаморочення, хиткість при ходьбі, біль у шиї, періодичні втрати свідомості.

Йому 09 жовтня 2019 року було встановлено ІІІ групу інвалідності за загальним захворюванням, протипоказана робота на висоті, важка фізична праця, робота з механізмами.

29 жовтня 2019 року він подав заяву до ДП «Мирноградвугілля» та ГУ Держпраці про проведення розслідування прихованого нещасного випадку, але 23 грудня 2019 року був затверджений акт за формою Н-1/НП, яким нещасний випадок, що стався 26 квітня 2017 року, не був визнаний таким, що пов`язаний із виробництвом.

Вважає, що висновки акта суперечать фактичним обставинам справи, зокрема показанням свідка ОСОБА_2 . Комісією не було проведено об`єктивного розслідування нещасного випадку, тому він 25 грудня 2019 року подав до Держпраці заяву про видання припису Н-9 для проведення повторного розслідування, однак у проведенні додаткового розслідування йому було відмовлено.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Димитровський міський суд Донецької області рішенням від 12 лютого 2021 року відмовив у задоволенні позову.

Рішення місцевий суд мотивував тим, що зібрані у справі докази не свідчать про виробничий характер травми позивача 26 квітня 2017 року, внаслідок чого відбулося погіршення його здоров`я, а втрата працездатності сталася саме на виробництві.

Донецький апеляційний суд постановою від 09 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Димитровського міського суду Донецької області від 12 лютого 2021 року залишив без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого рішення про відмову в задоволенні позову, оскільки факт наявності травмування позивача 26 квітня 2017 року підтверджений матеріалами справи, проте виробничий характер травми 26 квітня 2017 року позивачем належними, допустимими і достатніми доказами доведений.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 у липні 2021 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 12 лютого 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 09 червня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_2 , який був безпосереднім свідком нещасного випадку.

Разом з апеляційною скаргою було заявлено клопотання про виклик та допит свідка ОСОБА_2 , однак дане клопотання не було розглянуто та залишено поза увагою, чим порушено норми процесуального права.

Висновок Верховного Суду щодо належності та необхідності в апеляційному суді повторного допиту свідка нещасного випадку для усунення суперечностей та встановлення факту нещасного випадку на виробництві відсутній.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 22 вересня 2021 року відкрив провадження у цій справі та витребував її матеріали із Димитровського міського суду Донецької області.

Справа № 226/708/20 надійшла до Верховного Суду 12 жовтня 2021 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 з 09 квітня 2003 року до 31 жовтня 2019 року перебував з ДП «Мирноградвугілля» у трудових відносинах, працюючи електрослюсарем підземним.

Наказом від 31 жовтня 2019 року № 02/1337к ОСОБА_1 було звільнено на підставі пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України за станом здоров`я.

ОСОБА_1 15 травня 2017 року звернувся до ДП «Мирноградвугілля» із заявою про розслідування нещасного випадку, що стався з ним 26 квітня 2017 року, в якій також просив скласти акт за нещасним випадком невиробничого характеру.

За змістом пояснювальної записки від 15 травня 2017 року, яку ОСОБА_1 склав для подання у комісію соціального страхування ВП «Шахта «Стаханова», 26 квітня 2017 року о 10 годині 20 хвилин під час виконання господарських робіт у дворі власного будинку він оступився і впав, у зв`язку з чим травмував голову.

Згідно з актом № 154 про нещасний випадок невиробничого характеру, 26 квітня 2017 року о 10 годині 20 хвилин у дворі будинку АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 стався нещасний випадок. Під час виконання господарських робіт у дворі власного будинку він оступився та впав, при цьому була травмована його голова в області потилиці. До нещасного випадку призвела особиста необережність потерпілого, наслідком якої став забій потиличної частини голови.

Відокремлений підрозділ «Шахта ім. Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» перейменовано у ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля».

ОСОБА_1 29 жовтня 2019 року звернувся із заявою до директора ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» про проведення розслідування нещасного випадку, який стався з ним на виробництві 26 квітня 2017 року.

Згідно з пояснювальною запискою ОСОБА_1 , наданою ним комісії, утвореної 12 квітня 2019 року для проведення розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем 26 квітня 2017 року на ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля», 26 квітня 2017 року під час розбирання непрацюючих роликів зі стрічкового конвеєру у нього з ручки зіскочила кувалда і вдарила його по голові в області потилиці. Про цей факт до відома будь-кого він не доводив, оскільки не знав, що це потрібно. Наприкінці зміни звернувся до медичного пункту, де йому була надана допомога. Після роботи, а саме 26 квітня 2017 року він звернувся до лікарні на прийом лікаря-травматолога.

З пояснень ОСОБА_1 судами встановлено, що він працював 25 квітня 2017 в четверту зміну, нещасний випадок стався 26 квітня 2017 року близько 02 годині 00 хвилин. Наряд на роботу в усній формі йому передав електрослюсар ОСОБА_2 . Позивач розписався у книзі нарядів чергового механіка, пройшов інструктаж, отримав світильник та саморятівник десь о 01 годині 30 хвилин прибув на робоче місце до цеху дільниці «Водовідливу». Приблизно о 02 годині 00 хвилин під час вибивання валу з ролику стрічкового конвеєра кувалда злетіла з дерев`яної ручки та вдарила його в область потилиці, збивши захисну каску. Це бачив ОСОБА_2 , який і надав йому першу допомогу. Нікому про подію він не повідомляв, перед закінченням зміни звернувся до медпункту, де медсестра обробила рану та наклала пов`язку. О 08 годині 20 хвилин ОСОБА_1 здав жетон, помився та поїхав додому. Після отримання травми роботи не виконував, перебував на відмітці 9+ клітьового стволу і по прибуттю нагляду дільниці 26 квітня 2017 року на перший наряд про нещасний випадок, що з ним стався, він не повідомив. До Мирноградської ЦМЛ звернувся 26 квітня 2017 року близько 10 години 00 хвилин. Діагноз не пам`ятає, лікареві сказав, що травму отримав у гаражі, вважав, що минеться. Керівництву дільниці повідомляв, що отримав травму у побуті. Не може пояснити, чому послався на невиробничий характер травми.

Пояснювальною запискою від 11 грудня 2019 року ОСОБА_3 (за відомостями акта № 154 від 15 травня 2017 року - станом на 26 квітня 2017 року начальника дільниці) засвідчено, що про випадок із ОСОБА_1 він дізнався від адміністрації шахти «Капітальна» у листопаді 2019 року, та про обставини, викладені останнім, йому невідомо.

Згідно з пояснювальною запискою медичної сестри дільниці МОС ОСОБА_4 від 14 листопада 2019 року вона працювала 25 квітня 2017 року з 18 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин і за час її чергування ОСОБА_1 за медичною допомогою не звертався.

За пояснювальною запискою начальника дільниці МОС ОСОБА_5 від 15 листопада 2019 року ОСОБА_1 за даними журналу відвідування 25 та 26 квітня 2017 року за медичною допомогою не звертався.

За пояснювальною запискою медичної сестри дільниці МОС ОСОБА_6 від 20 квітня 2019 року вона працювала 26 квітня 2017 року з 06 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин і за час її чергування ОСОБА_1 за медичною допомогою не звертався.

За відомостями Журналу відвідування медпункту бл. № 4 ВП «Шахта «Стаханова», який охоплює період з 09 березня 2017 року до 08 травня 2017 року, 25 та 26 квітня 2017 року звернення за медичною допомогою ОСОБА_1 не зареєстроване.

13 грудня 2019 року складено та затверджено акт за формою Н-1/НП розслідування нещасного випадку, що стався 26 квітня 2017 року о 02 годині 00 хвилин з ОСОБА_1 , яким встановлена відсутність підстав для визнання нещасного випадку пов`язаним із виробництвом.

ОСОБА_1 25 грудня 2019 року подано до ГУ Держпраці у Донецькій області заяву про видання припису за формою Н-9 та призначення повторної комісії з розслідування нещасного випадку та проведення повторного розслідування з урахуванням об`єктивних показів свідка ОСОБА_2 та висновків медичних спеціалістів.

ГУ Держпраці у Донецькій області 24 січня 2020 року повідомило ОСОБА_1 про відсутність законних підстав щодо видачі обов`язкового до виконання припису за формою Н-9.

Крім того, судами з медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 встановлено, що 26 квітня 2017 року о 10 годині 00 хвилин йому за наслідками огляду встановлено діагноз: забій, гематома волосистої частини голови. Зі слів хворого, травму отримав у побуті 26 квітня 2017 року, забив голову у гаражі, свідомість не втрачав. 27 квітня 2017 року оглянутий неврологом, окулістом, проходив амбулаторне лікування. Виписаний до роботи з 16 травня 2017 року.

В подальшому за даними медичної карти позивач періодично лікувався лікарем-неврологом, проходив обстеження та дослідження. Виявляв скарги на головний біль, біль у шиї, погіршення самопочуття та зниження зору, втрату свідомості.

Протягом 2019 року ОСОБА_1 медичними дослідженнями та численними консультаціями спеціалістів встановлено наявність вогнища у гіпофізі, яке вірогідно є кістою кармана Ратке, ретенційну кісту лівої верхньощелепної пазухи. Виявлено резидуальну енцефалопатію з рефлекторною пірамідною недостатністю, з вазомоторною цефалгією, вестибулопатією, вегетативною дисфункцією з епісиндромом у вигляді генералізованих нападів, стадія декомпенсації, цервікокраніалгією, сінкопальними станами; протрузії міжхребцевих дисків, остеохондроз шийного відділу хребта, спондилолистез, ознаки аномалії Кімерлі зліва, кіфоз, правобічний сколіоз; нестабільність артеріального тиску, гіпоплазію правої хребтової артерії.

Висновком головного нейрохірурга ДОЗ Донецької ОДА ОСОБА_7 . 05 вересня 2019 року ОСОБА_1 встановлено діагноз: змішана посттравматична (травма на виробництві 26 квітня 2017 року, зі слів хворого) та резидуальна (кіста карману Ратке) енцефалопатія з двобічною пірамідною недостатністю, помірною статичною атаксією, сінкопальними станами (2-3 рази на місяць за анамнезом), стійкою вазомоторною цефалгією, церебрастенією. Хронічна посттравматична (посттравматична деформація хребтового каналу з формуванням патологічного кіфозу) та резидуальна (аномалія Кімерлі) цервікальна мієлорадикулопатія зі стійкою цервікобрахіалгією, дистальним парезом лівої руки, сенсорними порушеннями, синдромом хребтової артерії з помірною вестібулопатією.

Такий саме діагноз вказаний і у виписці з історії хвороби позивача від 15 липня 2020 року.

У подальшому 01 вересня 2020 року ОСОБА_1 встановлено органічний (астенічний) розлад внаслідок резидуальної енцефалопатії, а 26 вересня 2020 року - змішана енцефалопатія (травма на виробництві ІНФОРМАЦІЯ_1 , судиннолікворно-гіпертензійна, кіста карману Ратке) зі стійкою цефалгією, помірною вестибулоатаксією, двобічною пірамідною недостатністю, сінкопальними станами (2-3 рази на місяць), ВСД за змішаним типом, кризами симпато-адреналового (нерозбірливо) напрямку…Хронічна посттравматична деформація хребтового ка-налу з формуванням патологічного кіфозу, резидуальна (аномалія ОСОБА_8 помірним дистальним парезом лівої руки, сенсорними порушеннями…хребтової артерії…

Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12ААБ № 601416 від 09 жовтня 2019 року ОСОБА_1 первинно встановлено ІІІ групу інвалідності за загальним захворюванням до 01 листопада 2020 року.

Відповідно до акта розслідування нещасного випадку, що стався 26 квітня 2017 року о 02 годині 00 хвилин від 13 грудня 2019 року комісія з розслідування нещасного випадку оглянула вказане ОСОБА_1 місце нещасного випадку (місце нещасного випадку не збережено за строком давнини), ознайомилась з поясненнями та провела опитування потерпілого, свідків, осіб, причетних до даного нещасного випадку, вивчила організаційно-розпорядчу документацію, ознайомилася з медичною документацією та характером травми потерпілого.

У ході розслідування комісією було встановлено наступне: про настання нещасного випадку ОСОБА_1 керівництво дільниці ОКК та шахти своєчасно не повідомляв; надання медичної допомоги ОСОБА_1 медичним персоналом медичного пункту блоку № 4 з приводу травми 26 квітня 2017 року не знайшло свого підтвердження; нещасний випадок, який стався з ОСОБА_1 26 квітня 2017 року, ні на підприємстві, ні у лікувальному закладі не зареєстровано як нещасний випадок на виробництві; у медичній документації КНП «Мирноградська центральна міська лікарня» Мирнограської міської ради вказано, що ОСОБА_1 отримав травму 26 квітня 2017 року в побуті, з приводу чого йому було відкрито листок непрацездатності серія АГІО № 216105 з діагнозом: «Зашиб, садно потилочної ділянки» та причина непрацездатності - невиробничі травми 5; згідно особистої заяви та пояснення ОСОБА_1 від 15 травня 2017 року на підставі Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2001 року № 270, йому було складено акт № 154 про нещасний випадок невиробничого характеру, який стався з ним 26 квітня 2017 року о 10 годині 20 хвилин. Під час виконання ним господарських робіт на подвір`ї власного будинку; ніякими свідченнями, крім свідчення електрослюсаря підземного дільниці ОКК ОСОБА_2 , на якого вказує ОСОБА_1 у своєму поясненні, факт травмування о 02 годині 00 хвилин 26 квітня 2017 року, не підтверджено. При тому, свідченням електрослюсаря підземної дільниці ОКК ОСОБА_9 , який 25 квітня 2017 року працював у третю зміну, виконуючи роботи у цеху дільниці ВПВ до 02 години 10 хвилин 26 квітня 2017 року, а також після миття у бані на відмітки +9 клітьового ствола він ОСОБА_1 не зустрічав і не бачив; будь-які інші дані і свідчення, що підтверджували б факт травми, яка сталася з ОСОБА_1 саме на виробництві 26 квітня 2017 року о 02 годині 00 хвилин, відсутні.

Враховуючи протиріччя щодо самого факту нещасного випадку, комісія з розслідування немає підстав для визнання даного нещасного випадку пов`язаним з виробництвом.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з пунктом 5 частиною першою статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування» нещасний випадок - обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерті.

Частиною другою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування» встановлено, що факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці».

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Частинами першою, другою статті 153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із статтею 171 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 22 Закону України «Про охорону праці» встановлено, що роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

Таким чином, обов`язок провести розслідування нещасного випадку та оформити відповідні документи покладено на роботодавця, а у разі його відмови таке питання вирішується посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці.

Процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності врегульована Порядком № 1232 та Порядком № 337.

Згідно з пунктом 47 Порядку № 1232 за результатами спеціального розслідування складаються акти форми Н-5 і Н-1 (у разі, коли нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом).

Порядок № 337 набрав чинності з 01 липня 2019 року і повинен застосовуватися при розслідуванні всіх нещасних випадків, гострих профзахворювань (отруєнь) та аварій, що сталися після цієї дати.

Факт настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) на виробництві може бути встановлено у судовому порядку (пункт 29 Порядку).

Відповідно до пункту 48 Порядку № 337 у разі проведення повторного розслідування нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння), що вже проводилося на підставі нормативно-правового акта, який на момент проведення повторного розслідування втратив чинність, для визнання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) пов`язаними чи не пов`язаними з виробництвом застосовується нормативно-правовий акт, під час дії якого вони сталися, а оформлення матеріалів розслідування здійснюється відповідно до вимог цього Порядку.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 1232 розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, гострого професійного захворювання і гострого професійного та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення, а також настання смерті працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов`язків.

Пунктом 15 Порядку № 1232 у редакції, чинній на час настання випадку, передбачено перелік обставин, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов`язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1.

Відповідно до пункту 15 Порядку № 1232 обставинами, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов`язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1, є, зокрема:

- виконання потерпілим трудових (посадових) обов`язків за режимом роботи підприємства, у тому числі у відрядженні;

- перебування на робочому місці, на території підприємства або в іншому місці для виконанням потерпілим трудових (посадових) обов`язків чи завдань роботодавця з моменту прибуття потерпілого на підприємство до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, в тому числі протягом робочого та надурочного часу;

- заподіяння тілесних ушкоджень іншою особою або вбивство потерпілого під час виконання чи у зв`язку з виконанням ним трудових (посадових) обов`язків або дій в інтересах підприємства незалежно від початку досудового розслідування, крім випадків з`ясування потерпілим та іншою особою особистих стосунків невиробничого характеру, що підтверджено висновком компетентних органів;

- одержання потерпілим травми або інших ушкоджень внаслідок погіршення стану його здоров`я, яке сталося під впливом небезпечного виробничого фактора чи середовища у процесі виконання ним трудових (посадових) обов`язків, що підтверджено медичним висновком.

Таким чином, однією з основних умов, виходячи з якої можна вважати, що нещасний випадок пов`язано з виробництвом, - є місце отримання травми, яким є територія підприємства, тобто земельна ділянка, що надана йому для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд, під`їзних доріг, інженерних мереж, адміністративно-побутових будівель тощо, а також до неї відноситься і робоче місце та інше місце, пов`язане з виконанням роботи.

Пунктом 16 Порядку № 1232 перелічені обставини за яких нещасні випадки не визнаються такими, що пов`язані з виробництвом: 1) перебування за місцем постійного проживання на території польових і вахтових селищ; 2) використання в особистих цілях без відома роботодавця транспортних засобів, устаткування, інструментів, матеріалів тощо, які належать або використовуються підприємством (крім випадків, що сталися внаслідок їх несправності, що підтверджено відповідними висновками); 3) погіршення стану здоров`я внаслідок отруєння алкоголем, наркотичними засобами, токсичними чи отруйними речовинами, а також їх дії (асфіксія, інсульт, зупинка серця тощо), що підтверджено відповідним медичним висновком, якщо це не пов`язано із застосуванням таких речовин у виробничому процесі чи порушенням вимог щодо їх зберігання і транспортування, або якщо потерпілий, який перебував у стані алкогольного, токсичного чи наркотичного сп`яніння, до настання нещасного випадку був відсторонений від роботи відповідно до вимог правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства або колективного договору; 4) алкогольне, токсичне чи наркотичне сп`яніння, не зумовлене виробничим процесом, що стало основною причиною нещасного випадку за відсутності технічних та організаційних причин його настання, що підтверджено відповідним медичним висновком; 5) вчинення кримінального правопорушення, що встановлено обвинувальним вироком суду або постановою (ухвалою) про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами; 6) природна смерть, смерть від загального захворювання або самогубство (крім випадків, зазначених у пункті 15 цього Порядку), що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та/або відповідною постановою про закриття кримінального провадження.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, тягар доказування обґрунтованості заявлених позовних вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, на підставі наданих сторонами належних доказів, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами виробничий характер травми 26 квітня 2017 року, внаслідок чого відбулося погіршення його здоров`я.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом не розглянуто клопотання про виклик та допит свідка ОСОБА_2 , чим порушено норми процесуального права, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Звертаючись до Донецького апеляційного суду із апеляційною скаргою заявник, зокрема просив викликати та допитати свідка ОСОБА_2 в режимі відеоконференції з Димитровського міського суду Донецької області.

Пунктом 6 частини першої статті 365 ЦПК України визначено, що суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду за клопотанням сторін та інших учасників справи вирішує питання про виклик свідків, призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача.

Положеннями пункту 6 частини першої статті 365 ЦПК України передбачено право, а не обов`язок апеляційного суду щодо вирішення питання про виклик свідків.

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційний суд може встановлювати нові обставини лише у тому разі, коли їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність та допустимість доказів), які особа не мала можливості подати суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, чи неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або можуть бути перевіреними судом апеляційної інстанції доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням встановленого порядку (наприклад, із порушенням порядку допиту свідків).

У разі надання для дослідження нових доказів, заявлення клопотання про виклик свідків, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші учасники процесу мають право висловити свою думку щодо цих доказів у засіданні суду апеляційної інстанції.

Надання особою, яка бере участь у справі, до суду апеляційної інстанції доказів, які вона без поважних причин не надала суду першої інстанції, виключає можливість їх прийняття і дослідження судом апеляційної інстанції та розцінюється як процесуальний недогляд або зловживання правом цієї особи.

Враховуючи викладене підстави для повторного допиту свідка ОСОБА_2 у апеляційного суду були відсутні, оскільки зазначений свідок був допитаний судом першої інстанції, а суд апеляційної інстанції переглянув справу за наявними в ній доказами та перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тому не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Інші доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 12 лютого 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 09 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров