Дата документу 27.01.2021
Справа № 320/6630/17
Провадження № 2/937/84/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Редько О.В.,

за участю секретаря судового засідання Колеснікової Л.В.,

розглянувши відкритому засіданні в приміщення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Державний нотаріус Мелітопольської державної нотаріальної контори Запорізької області Лайзорик О.Ф. про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н ОВ И В :

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ.

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовною заявою, в якій просить:

- визнати недійсним договір дарування 2/3 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений Мелітопольською державною нотаріальною конторою Запорізької області за реєстровим номером 2-369 від 28.04.1994 року;

- застосувати правила реституції за ст. 216 ЦК України у вигляді повернення сторін в первісний стан, що передував укладенню оспорюваного правочину.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач ОСОБА_1 є батьком відповідача ОСОБА_2 та чоловіком відповідача ОСОБА_3 . Маючи немолодий вік, постійні хвороби, до нього звернулась його дружина з пропозицією укласти з нею договір довічного утримання, відповідно до якого, дружина, а коли стане дорослим то син, зобов`язались доглядати за ним, забезпечувати матеріально, готувати їжу, прибирати, прати білизну, допомагати по господарству, а житловий будинок після смерті поповича перейшов би у власність його сина ОСОБА_2 . Обговоривши всі умови, 28 квітня 1994 року вони у нотаріуса підписали документ, як вважав позивач саме договір довічного утримання, відповідно до якого 2/3 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 переходила у власність сина після його смерті за умови, якщо дружина, а потім син буде доглядати за позивачем та виконувати зазначені вище обов`язки. Після укладання договору відповідач ОСОБА_3 постійно мешкала з позивачем, надавала йому допомогу по господарству, готувала їжу, прала білизну, купувала продукти. Однак згодом будь яку допомогу надавати перестала. З вересня 2015 року син позивача пішов з дому та також перестав надавати будь яку допомогу позивачу. Після цього, позивач звернувся до свого сина з проханням надавати йому допомогу, а саме: готувати, прибирати, прати та виконувати інші справи по господарству. Однак відповідач ОСОБА_2 відмовив у наданні будь якої допомоги батьку, повідомивши про те, що останній взагалі не є власником житлового будинку, оскільки власником є відповідач ОСОБА_2 , надав договір дарування. Саме в той момент позивачу стало відомо, що раніше був укладений не договір довічного утримання, а саме договір дарування. Таким чином, позивач під час укладання договору помилявся в природі правочину, а тому вважає, що договір може бути визнаний недійсним з підстав, визначених в ст. 226, з поверненням сторін в первісний стан, що передував укладенню оспорюваного правочину, відповідно до ст. 216 ЦК України.

ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Від представника позивача адвоката Гречко О.В. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі позивача. На задоволенні позовних вимог наполягають.

Від відповідача ОСОБА_2 на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі, позовні вимоги визнає.

Від відповідача ОСОБА_3 на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. Підтримує позицію відповідача ОСОБА_2 щодо можливості задовольнити позовні вимоги.

Від третьої особи на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН.

ОСОБА_1 по справі, є батьком ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є його дружиною, що підтверджується довідкою з місця мешкання./а.с.11/.

28 квітня 1994 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах якого діяла ОСОБА_3 , був укладений дарування, за умовами якого ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_2 прийняв у дар 2/3 частини будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір дарування посвідчений нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Лайзорик О.Ф., зареєстрований в реєстрі за № 2-369 /а.с.5/.

ОСОБА_1 має низку захворюванням, що підтверджується медичними довідками /а.с.7, 8, 9, 10/.

Крім того, з наданих пояснень свідка ОСОБА_4 судом встановлено, що він знайомий з ОСОБА_1 ще з молодості, в них завжди були дружні стосунки. ОСОБА_1 мешкав довгий разом з родиною, а саме з дружиною та сином. Пізніше син одружився та відносини між ними значно погіршились. Свідку відомо, що позивач разом з сином уклали якийсь договір. При укладенні договору свідок не був присутній, атому більше нічого пояснити не може.

ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА.

Згідно ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів, а саме кожна особа має право па захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає захист цивільних прав та інтересів судом, а саме кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України захисту підлягає право позивачів таким способом захисту цивільних прав та інтересів як визнання права.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 717 ЦК за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту ст. ст. 203, 717 ЦК, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь - яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною першою ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

28 квітня 1994 року, перебуваючи у нотаріуса сторони підписали, як вважав позивач, довічного утримання, відповідно до якого, 2/3 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 переходила у власність його сина після смерті позивача, за умови, якщо дружина, а потім син буде доглядати за ним.

З того моменту, як позивач залишився без сторонньої допомоги, він звернувся до відповідача з проханням надавати йому допомогу, а саме: готувати, прибирати, прати та виконувати інші справи по господарству. Однак, останній відмовив йому у наданні будь якої допомоги та повідомив, що позивач взагалі не є власником житлового будинку, а власником є саме відповідач та надав позивачеві спірний договір дарування.

Отже, 28 квітня 1994 року між позивачем, та його сином - ОСОБА_2 , інтереси якого як законний представник неповнолітнього представляла його мати - ОСОБА_3 , було укладено договір дарування 2/3 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого обдарований набув право власності на це майно.

Під час укладання вищевказаного договору, позивач глибоко помилявся в природі правочину, про що йому стало відомо лише після спливу багатьох років після його укладання.

Фактично, після підписання договору позивач не звільнив будинок, продовжує проживати у займаному приміщенні, зберігаючи суб`єктивне право на проживання в цьому помешканні, що притаманно для договору довічного утримання, який він мав на меті укласти із відповідачем.

Отже, будучи особою перед пенсійного віки, постійно хворіючи, потребуючи матеріальної і фізичної допомоги, маючи за єдине в нього житло спірне помешкання, вартість якого складає 114 549 грн. (що підтверджується висновком від 02.06.2017 року), він не мав внутрішньої волі та в нього не було такої мети - безоплатно передавати це житло у власність іншої особі.

Так, обставини викладені вище в сукупності не свідчать про достеменну обізнаність позивача про укладення безоплатної угоди на користь відповідача, без отримання мною взаємних дій майнового або немайнового характеру з боку відповідача.

Таким чином, укладений договір порушує мої права, оскільки в силу передпенсійного віку і за станом здоров`я, я не мав на меті відчуження на користь сина - ОСОБА_2 , домоволодіння, яке є єдиним моїм житлом, а підписував договір лише за умови довічного утримання дружиною, та сином, і якби не помилка в правовій природі правочину та його правових наслідках, то спірний договір не був би укладений взагалі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що підписуючи документи у нотаріуса позивач помилявся щодо правової природи правочину, а договір дарування будинку, укладений натомість, не відповідає його внутрішній волі щодо правової природи й змісту правочину в силу життєвих обставин, що склалися.

У відповідності до п. 19 Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року, відповідно до статей 229 - 233 ЦК (правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Також, суд враховує думку ВС України, висловлену, зокрема у Постанові ВС України 6-372цс16 від 27 квітня 2016 року, згідно якої відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам ст. 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі ч. 3 ст. 203 та ст. 229 ЦК України.

Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи які не викликають сумніву у їх об`єктивності.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку що позивачем доведено в судовому засіданні обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 203, 229, 717 ЦК України, ст.ст. 12,81,89,133,141,263,265, 280-282 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за участю третьої особи Державного нотаріусу Мелітопольської державної нотаріальної контори Запорізької області Лайзорік О.Ф. про визнання договору недійсним - задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір дарування 2/3 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 28.04.1994 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , інтереси якого як законний представник неповнолітнього представляла - ОСОБА_3 , посвідчений Мелітопольською державною нотаріальною конторою Запорізької області за р. № 2-369 від 28.04.1994 року.

Застосувати правила реституції за ст. 216 ЦК України у вигляді повернення сторін у первісний стан, що передував укладенню оспорюваного правочину.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце мешкання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце мешкання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий, зареєстроване місце мешкання: АДРЕСА_2 .

Третя особа: нотаріус Мелітопольської державної нотаріальної контори Запорізької області Лайзорик Ольга Федорівна, робоча адреса: Запорізька область, м. Мелітополь, бул. 30 років Перемоги, буд. 19.

СУДДЯ: О.В.Редько