ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1637/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Київ) про зняття арешту

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить зняти арешт з належних їй майна та коштів, який накладений постановами державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 30.08.2017 р., та від 06.12.2017 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 30.08.2017 року накладено арешт на все майно позивача. Постановою державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 06.12.2017 року було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх рахунках та належать позивачу. Вказує, що 27.03.2019 р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із чим позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просить зняти арешт накладений згідно з вказаними постановами державного виконавця.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29.03.2019 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача судове засідання не з`явився, подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що в разі повернення виконавчого документа стягувачу, арешт майна (коштів) та обтяження не знімаються, просив розглядати справу без його участі.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.

23.02.2016 р. постановою державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавого листа №753/12961/15 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДП МОУ «Укрвійськбуд» 135 ДБК» заборгованості в розмірі 17 612,17 грн.(а.с.10)

10.08.2018 р. ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_4 , у зв`язку із чим її прізвище було змінено на « ОСОБА_1 ». (а.с.9)

Постановою державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 30.08.2017 року накладено арешт на все майно боржника. (а.с.12-13)

06.12.2017 р. постановою державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві було накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на всіх рахунках, а також рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника. (а.с.14-15)

Як вбачається із матеріалів справи, 27.03.2019 року державним виконавцем Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі п.2. ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с.16)

Як на підставу своїх вимог про зняття арешту з належного позивачу майна та коштів, позивач посилається на те, що виконавчий документ було повернуто стягувачу, а тому наявні підстави для знаття арешту.

Суд не погоджується із такими твердженнями та посиланнями позивача з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Вбачається, що виконавчий документ було повернуто згідно з п.2. ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Разом з тим, згідно з ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Системний аналіз вказаних норм законодавства дає підстави для висновку, що повернення виконавчого документа стягувачу згідно з п.2. ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що дане виконавче провадження не закінчено, зобов`язання боржника за рішенням невиконанні, заборгованість не погашена.

Разом з тим, слід зазначити, що в судовому засіданні не знайшли підтвердження а ні підстави для звернення до суду за захистом свого цивільного права через його порушення саме до відповідача - Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Київ) про зняття арешту через його невизнання або оспорювання, як і сам факт порушення, невизнання або оспорювання відповідачем права, свобод чи законних інтересів позивача.

Звертаючись до суду, позивачем не доведено у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого ст. 12 ЦПК України, факту протиправної поведінки відповідача. Позивачем не вказано, чим саме відповідач порушив його права.

Таким чином, позивачем не надано належні та допустимі докази у розумінні ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження порушення своїх прав відповідачем.

Так, надаючи правову кваліфікацію встановленим фактичним обставини справи викладеним вище, суд виходить з наступного.

При розгляді даного спору суд враховує роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 р. № 5.

Згідно з пунктом 2 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03.06.2016 р. відповідачами в справі про зняття арешту з майна є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права.

Звертаючись до суду із позовом про зняття арешту з майна позивач в позовних вимогах визначив як відповідача - Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Київ).

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом.

Пленум Верховного Суду України у п. 8 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто, ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Позивач в порядку та строки, передбачені положенням ст. 51 ЦПК України не скористався правом на заміну неналежного відповідача на належного.

За приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому, слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача).

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 141, 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Київ) про зняття арешту - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА