Справа № 324/743/20
Провадження № 2/324/76/2021
25 лютого 2021 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Каретник Ю.М.,
при секретарі Савченко Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Пологи в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною позовною заявою та зазначила, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 є сином позивача, який зареєстрований у зазначеному будинку, однак не проживає у ньому з червня 2000 року по теперішній час, особистих речей в будинку позивача не має, в утриманні житла участі не бере. На даний час місце його перебування позивачу не відоме. Факт реєстрації відповідача ОСОБА_2 у будинку позивача ОСОБА_1 чинить перешкоди останній для оформлення субсидії, а також порушує її право на вільне розпорядження і користування майном. Тому позивач ОСОБА_1 просить суд постановити рішення, яким визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .
Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, але подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій також вказала, що позов підтримує повністю, не заперечує проти винесення по справі заочного рішення.
Відповідач у справі, місце реєстрації якого за адресою, зазначеною у позові, підтверджено відповіддю органу місцевого самоврядування на запит суду, неодноразово викликався у судові засідання (за вказаними у позовній заяві адресою реєстрації та адресою проживання) рекомендованими поштовими відправленнями судовими повістками, проте, до суду він жодного разу не з`явився, у зв`язку з чим суд відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України здійснював виклики відповідача у судові засідання також і через оголошення на офіційному веб-сайті суду. Відповідач після оприлюднення оголошень про його виклики у судові засідання до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, із заявами про відкладення розгляду справи з певних причин або про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався, відзиву на позов ОСОБА_1 до нього не подав.
Тому суд розглядає справу за відсутності відповідача за наявними у справі доказами з постановленням заочного рішення відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України.
Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, відсутність заперечень проти задоволення позову з боку відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №8599924 від 28 серпня 2013 року та копії Технічного паспорта від 08 жовтня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , і вказаний будинок є її особистою власністю.
Відповідно до копії довідки про місце проживання та склад сім`ї №3096 від 22 травня 2020 року, виданої виконавчим комітетом Пологівської міської ради, копії Домової книги для прописки громадян та Акту від 10 червня 2020 року встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але не проживає за вказаною адресою з червня 2000 року.
У ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.
Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені у ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Згідно зі ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення, 2) позбавлення права користування житловим приміщенням, 3) виселення, 4) визнання особи безвісно відсутньою, 5) оголошення особи померлою.
Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним Судом України у постановах від 01.03.2016 року у справі №825/1335/13-а, від 30.06.2015 року у справі №21-1438а15, від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11.
Згідно зі ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ст.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.
Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Судом встановлено, що відповідач не є власником будинку, є членом сім`ї власника будинку, не є наймачем будинку, не проживає у ньому понад 20 років, витрати по його утриманню не несе. Тобто, на даний час відсутні правові підстави для збереження за ним житлового приміщення.
Факт реєстрації відповідача у житловому будинку позивача може створити перешкоди для здійснення власником будинку свого права на його відчуження і на отримання субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, а можливість заявлення відповідачем про своє право на проживання у вказаному будинку може створити перешкоди позивачу у користуванні своїм майном.
Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 13 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами і не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 12, 13, 81, 133, 141, 223, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст.317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст.71, 150, 169 ЖК України, ст.ст.3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», суд
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив з дати набрання рішенням суду законної сили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Пологівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Каретник Ю. М.