КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І.(суддя-доповідач), Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 04 листопада 2021 рокуу справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та позовною заявою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом, як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, який обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 взяла в неї в борг грошові кошти, в той час коли батько не піклується про власну дитину.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у сумі 1000 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 04 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу в зв`язку із її невідповідністю ч.ч. 1 та 2 ст. 193 ЦПК України.

Не погоджуючись із вказаним висновком суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Зазначає, що справу було розглянуто без її участі.

Вважає, що у місцевого суду були відсутні підстави для повернення позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає в повній мірі.

Повертаючи позовну заяву, місцевий суд виходив з того, що подана ОСОБА_1 позовна заява не пов`язана із первісним позовом.

Колегія суддів погоджується з таким висновками з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У ст. 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

За змістом п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Відповідно до ст 195 ЦПК України положення статей 193 і 194 цього Кодексу застосовуються до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, у якій відкрито провадження.

Відповідно до ст 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

У випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Згідно із ч. 3 ст. 193 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Таким чином, процесуальним законодавством передбачено повернення позовної заяви третьої особи, в разі відсутності взаємопов`язаності позову із первісним, та якщо спільний їх розгляд є не доцільним.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про те, що позови є не пов`язаними і їх спільний розгляд не передбачено вимогами чинного законодавства, враховуючи, що предметом первісного позову є розмір аліментів, а предметом позову ОСОБА_1 є моральна шкода, та із їх обґрунтування вбачається, що вони виникли з різних правовідносин, крім того задоволення зустрічного позову жодним чином не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Посилання ОСОБА_1 на відсутність її повідомлення про розгляд її позовної заяви відхиляються, оскільки процесуальним законодавством не передбачено повідомлення сторони для вирішення питання про прийняття її позовної заяви.

З огляду на зазначене, місцевий суд вірно встановив передбачені ч. 3 ст. 193 ЦПК України підстави для повернення позовної заяви ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги ґрунтують на невірному трактуванні норм чинного законодавства.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 04 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «23» грудня 2021 року.

Сліпченко О.І.

Гаращенко Д.Р.

Сушко Л.П.