Справа № 752/9490/20 Головуючий 1 інстанція- Мазур Ю.Ю.
Проваження № 22-ц/824/2982/2021 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 лютого 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року громадянин Туреччини ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що із 17 липня 2009 року він перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох доньок: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказував, що спільне сімейне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння і поваги між ними, у позивача та відповідачки наявні непримиренні суперечності, несумісні погляди на сімейні відносини та відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого шлюбні відносини фактично припинилися, а шлюб існує формально. Посилаючись на те, що збереження сім`ї неможливе і суперечить інтересам подружжя, просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою 17 липня 2009 року та зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 535.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 28 вересня 2020 року позов задоволено. Ухвалено розірвати шлюб, укладений між сторонами 17 липня 2009 року.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалити нове рішення з доповненими пунктами згідно підписаного сторонами в Туреччині протоколу розлучення за домовленістю від 03 березня 2020 року. Скарга мотивована незгодою відповідачки із змістом мотивувальної частини судового рішення та необхідністю включення до рішення положень з 14 пунктів підписаного між сторонами в Туреччині протоколу розлучення за домовленістю від 03 березня 2020 року, яким врегульовано питання місця проживання дітей, участі батьків у їх вихованні та утриманні, а також врегульовано майнові права та обов`язки сторін

Позивач ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В суді апеляційної інстанції представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Мамедов Васиф Нуру огли подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та ухвалити нове рішення.

- 2 -

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Алієв Алі Мамед огли подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов і розриваючи шлюб, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам подружжя. При цьому суд виходив з того, що сім`я сторін розпалася, шлюбні відносини між ними припинено, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, а примирення подружжя є неможливим.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 липня 2009 року сторони зареєстрували шлюб, від якого мають двох неповнолітніх доньок: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також, судом встановлено, що сім`я сторін розпалася, шлюбні стосунки між ними припинені. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Шлюб носить формальний характер.

Наведені обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обставин суд обгрунтовано задоволив позов і розірвав шлюб, поскільки в судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам одного з подружжя.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди відповідачки зі змістом рішення, де суд вказав, що сторони є співвласниками двох квартир у АДРЕСА_1 та на АДРЕСА_2 , які після розлучення будуть належати відповідачці, а також щодо участі батька у спілкуванні з дітьми влітку та сплати ним відповідачці матеріальної компенсації надумані та безпідставні.

Наведені обставини вказані у мотивувальній частині рішення, проте не є обставинами встановленими судом у розумінні п.1 ч.4 ст.265 ЦПК України, оскільки суд виклав їх як позицію позивача, про що прямо вказав у рішенні - «позивачем зазначено, що за договорами (далі по тексту)».

Це ж стосується доводів апеляційної скарги про необхідність включення до рішення положень з 14 пунктів підписаного між сторонами в Туреччині протоколу розлучення за домовленістю від 03 березня 2020 року, яким врегульовано питання місця проживання дітей, участі батьків у їх вихованні та утриманні, а також врегульовано майнові права та обов`язки сторін, які колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

По-перше, предметом спору в даній справі є виключно розірвання шлюбу, а не поділ майна подружжя чи визначення місця проживання дітей, як помилково вважає відповідачка. Відповідно обставинами, які підлягають встановленню є обставини щодо того чи було зареєстровано між сторонами шлюб, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим. У резолютивній частині

- 3 -

рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС (п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

По-друге, позивачем не заявлялися вимоги про поділ майна подружжя або про визначення місця проживання дітей чи участі батьків у їх вихованні, що у свою чергу унеможливлює встановлення у судовому рішення фактів та обставин щодо поділу майна подружжя та участі у вихованні дітей.

По-третє, укладений між сторонами в Туреччині протокол розлучення за домовленістю від 03 березня 2020 року взагалі не подавався сторонами до суду першої інстанції як доказ та не був предметом дослідження судом, що унеможливлює скасування судового рішення з цих підстав.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обгрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 28 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: