Провадження № 2/686/1630/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі: головуючого судді Продана Б.Г., при секретарі Боднар А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому цивільну справу №686/33006/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,вказавши, що відповідач 13.10.2012 року позичила у неї 4 000 дол. США та 900 Євро строком на 4 місяці. 04.04.2013 року відповідач позичила у ОСОБА_1 ще 3 000 Євро, про що свідчать надані ОСОБА_2 розписки. До 2019 року позивач постійно спілкувалась із відповідачем і остання обіцяла їй повернути борг. Однак у листопаді 2019 року відповідач припинила відповідати на дзвінки, уникає зустрічей у зв`язку із чим позивач змушена звернутись до суду і просить стягнути суму боргу.

Позивач в судовому засіданні не з`явилась, представник подала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить уточнену позовну заяву задоволити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, представник подала заяву про слухання справи у її відсутності, просить в позові відмовити, застосувати строки позовної давності.

11.02.2020 року по справі приймалось заочне рішення про задоволення позову.

Ухвалою суду від 26.10.2020 року за заявою відповідача заочне рішення було скасовано, справу призначено до слухання по суті.

04.11.2020 року відповідачем надано відзив на позов та заяву про застосування строків позовної давності.

30.11.2020 року позивач подала заяву про зменшення позовних вимог, оскільки відповідач повернула частину боргу та просить стягнути з відповідача 4 000 дол. США, 1 899,25 Євро та 3% річних в сумі 237,33 Євро та 360 дол. США.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що уточнена позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 13.10.2012 року позичила у ОСОБА_1 4 000 дол. США та 900 Євро строком на 4 місяці. 04.04.2013 року відповідач позичила у ОСОБА_1 ще 3 000 Євро, про що свідчать надані ОСОБА_2 розписки, які ніким не оспорені і не визнані недійсними.

До 2019 року позивач постійно спілкувалась із відповідачем і остання обіцяла їй повернути борг. Однак у листопаді 2019 року відповідач припинила відповідати на дзвінки, у зв`язку із чим позивач направила на її адресу телеграму з вимогою повернути їй позичені кошти, однак відповіді не отримала.

Після прийняття заочного рішення по справі, станом на момент нового розгляду, відповідач частково погасила борг, що підтверджується випискою з банківської установи.

Посилання відповідача на те, що грошові кошти на розрахунковий рахунок позивача було сплачено відповідно до іншої розписки, складеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не підтверджуються належними та допустимими доказами, а відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, станом на момент розгляду справи боржником - відповідачем у справі у період з 23.06.2017 року по 19.09.2018 року сплачено 64 425, 28 гривень, що еквівалентно 2000, 75 Євро. Заборгованість станом на момент розгляду справи в Євро становить 1899,25 Євро та 4000 дол.США.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. При обрахунку 3 % річних за основу береться розмір простроченої суми, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Велика Палата Верховного Суду у частині визначення 3 % річних у доларах США зазначає наступне, оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. (Постанова ВС від 16.01.2019 року № 464/3790/16ц).

Всього сума 3% річних за користування грошовими коштами за період з 07.12.2016 року по 06.12.2019 року складає 237,33 Євро, відповідно до розрахунку, наданого позивачем та який прийнято судом.

Крім того, відповідач не повернула 4 000 доларів США ОСОБА_1 , тому суд вважає, що підлягають стягненню і 3% річних за користування вказаними вище коштами в розмірі 360 доларів США, згідно з наданим розрахунком.

Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, суд вважає, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відмовити в позові через пропуск строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обгрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог в позові належить відмовити за безпідставністю. Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

Відповідно до ч. ст. 264 ЦКУ дії боржника, що свідчать про визнання ним свого боргу, служать підставою для переривання строку позовної давності. До дій, що свідчать про визнання боргу належить часткова сплата боржником боргу та/або сум санкцій. Після переривання позовної давності - перебіг строку починається знову.

Визнанням боргу та частковою сплатою грошових коштів на рахунок позивача, починаючи з 23.06.2017 року відповідач фактично перервала строк позовної давності. Останню сплату грошових коштів на рахунок позивача відповідач здійснила 20.09.2018 року. Тобто новий строк позовної давності (після його переривання) починає свій перебіг наступного дня. До суду із позовом про стягнення заборгованості за розписками позивач звернулась 06.12.2019 року, тобто в межах строків позовної давності, а тому клопотання про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість в сумі 4 000 дол. США, 1 899,25 Євро та 3% річних в сумі 237,33 Євро та 360 дол. США .

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263 265, 280 ЦПК України, ст.ст. 599, 1046, 1048 УК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задоволити.

Стягнути із ОСОБА_2 , іпн НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 заборгованість за договором позики, в розмірі 4 000 дол. США, 1 899,25 Євро та 3% річних в сумі 237,33 Євро та 360 дол. США .

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 03.03.2021 року.

Суддя: