УХВАЛА

Іменем України

23 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 295/846/17

провадження № 61-18013ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Багатопрофільного малого приватного підприємства «Сприяння», треті особи: Управління держпраці у Житомирській області, Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області, про встановлення факту перебування в трудових відносинах та стягнення заборгованості із заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Багатопрофільного малого приватного підприємства «Сприяння» (далі - БМПП «Сприяння»), треті особи: Управління держпраці у Житомирській області, Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області, про встановлення факту перебування в трудових відносинах та стягнення заборгованості із заробітної плати у розмірі

128 985,73 грн.

На обґрунтування позову зазначала, що з 01 липня 2014 року почала працювати бухгалтером БМПП «Сприяння», була допущена до первинної бухгалтерської документації підприємства, з якою вона ознайомилась, приводила у належний стан, готувала та подавала звітність до контролюючих органів. Наказ роботодавця про прийняття її на роботу на посаду бухгалтера оформлений лише 21 жовтня 2014 року, проте запис в трудовій книжці про прийняття на роботу на посаду бухгалтера зроблений не був. Заяву про звільнення вона не писала, наказ про звільнення не отримувала. Вказала, що її заробітна плата за домовленістю з директором Підприємства мала становити 4 160,83 грн, яку вона фактично не отримувала, в результаті чого виникла заборгованість із заробітної плати у розмірі 128 985,73 грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено факт перебування в трудових відносинах ОСОБА_1 та БМПП «Сприяння» з 21 жовтня 2014 року по 20 лютого 2015 року. Стягнуто з БМПП «Сприяння» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 5 044,11 грн за період з 21 жовтня 2014 року по 20 лютого

2015 року без урахування обов`язкових податків та платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року апеляційну скаргу БМПП «Сприяння» задоволено. Рішення Богунського районного суду

м. Житомира від 19 листопада 2020 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 07 червня 2017 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

02 листопада 2021 року до Верховного Суду подано касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 21 вересня 2021 рокуз пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення.

Заявникпорушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст постанови Житомирського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року нею отримано 08 жовтня 2021 року, на підтвердження викладених обставин до касаційної скарги додано копію конверту Житомирського апеляційного суду та роздруківку відстеження поштових відправлень із сайту Укрпошти.

Згідно з частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи те, що наведені підстави пропущення строку на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції є поважними, процесуальний строк підлягає поновленню.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

За змістом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 2 КЗпП України, працівник реалізує своє право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі чи організації, або з фізичною особою.

Стаття 21 КЗпП України визначає трудовий договір як угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації, чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації, чи фізична особа зобов`язуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечити відповідні умови праці, необхідні для виконання обумовленої договором роботи.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантуються заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Цивільно-правовий договір відповідно до частини першої статті 626 ЦК України є домовленістю двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

На підставі статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Основною ознакою, що відрізняє трудові відносини є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. На відміну від працівника, виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує та виконує свою роботу.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 серпня 2019 року в справі № 522/4807/15-ц (провадження №61-13454св18).

В процесі розгляду справи апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 не підпорядковувалась правилам внутрішнього трудового розпорядку на підприємстві, сама організовувала та виконувала свою роботу.

Окрім того, суд апеляційної інстанції, оглядаючи трудову книжку ОСОБА_1 встановив, що з 22 квітня 2014 року відповідно до наказу від 22 квітня

2014 року № 6-к заявник прийнята на посаду бухгалтера ФОК «Динамо», наказом

від 31 жовтня 2016 року № 17-к остання звільнена з цієї посади. Згідно наказу

від 31 жовтня 2016 № 46-к ОСОБА_1 прийнята на посаду бухгалтера ПНЗ «ДЮСШ Динамовець», з якої звільнена згідно наказу від 20 липня 2017 року № 34-к за пунктом першим статті 36 КЗпП України. З 17 серпня 2017 року ОСОБА_1 розпочато виплату допомоги по безробіттю.

Оскільки, ОСОБА_1 заявила вимогу про встановлення факту її перебування у трудових відносинах з відповідачем з 01 липня 2014 року до 23 лютого 2017 року, однак протягом цього періоду мала основне місце роботи і перебувала у трудових відносинах з ФОК «Динамо» та ПНЗ «ДЮСШ Динамовець», а виконувана нею робота відповідно не охоплює трудові відносини у розумінні статті 21 КЗпП України, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду

від 21 вересня 2021 року та відмову у відкритті касаційного провадження у даній справі на підставі пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Житомирського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Багатопрофільного малого приватного підприємства «Сприяння», треті особи: Управління держпраці у Житомирській області, Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області, про встановлення факту перебування в трудових відносинах та стягнення заборгованості із заробітної плати, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська