Справа № 348/2152/21
Провадження № 22-ц/4808/1762/21
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В.,Максюти І.О.

секретаря Пацаган В.В.

з участю ОСОБА_1 її представника адвоката Венгринюка Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2021 року постановлену у складі судді Міськевич О.Я. у м. Надвірна за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона громадянка України перебувала тимчасово на законних підставах на території Королівства Іспанії де народила сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є ОСОБА_3 який є громадянином Королівства Іспанії, шлюб між ними не зареєстрований. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 (сина) було зареєстровано громадянином України, окрім того він має зареєстроване місце проживання в Україні разом зі своєю матір`ю де на даний момент і проживають. Разом з тим відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати спільного сина, відмовляється добровільно надавати кошти на утримання дитини. Вказує, що на даний час повністю забезпечує сама спільного сина продуктами харчування, одягом, засобами гігієни та іншими необхідними речима. Просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі ј частини усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з моменту пред`явлення цього позову до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження по цивільній справі до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Не погоджуючись із рішенням суду представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значеня для справи. Вказує, що судом першої інстанції №1 м.Гечо (Біская), Королівство Іспанії №342/2020-8 розглядається справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , а не навпаки, тобто процесуальний статус учасників спору різний. У позовній заяві ОСОБА_1 йде мова про стягнення аліментів на утримання дитини від батька дитини, а не навпаки.

11 листопада 2021 року представник ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якій доводи апеляційної скарги заперечує, зокрема вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, вказує, що оскаржувана ухвала відповідає дійсним обставинам справи.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, просять задовольнити цю скаргу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про звідхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи у відкриття провадження суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Зокрема, принципом «lis alibi pendens», передбаченим ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право», суд України не може розглядати дану справу № 348/2152/21 про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_1 є громадянкою України. При цьому відповідач ОСОБА_3 є громадянином Королівства Іспанії, що підтверджується паспортом відповідача № НОМЕР_1 від 10.07.2012.

ІНФОРМАЦІЯ_4 на території Королівства Іспанії в ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Баракальдо, Біскайя у Королівстві Іспанія, том 01053, сторінка 255, з відповідною реєстрацією факту народження у сімейній книзі від 30.11.2018 року Свідоцтво видано 27.05.2020 року за №А1617136/19.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_4 батьками є ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 (а.с.8)

В провадженні іноземного суду, а саме Суду першої Інстанції № 1 м. Гечо (Біскайя), Королівство Іспанія винесено рішення яким визнано вивіз дитини ОСОБА_5 в Україну і його неповернення в Іспанію незаконним (а.с. 31-33)

У матеріалах справи міститься копія заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 14 вересня 2021 року, яким визнано незаконним вивезення та утримання ОСОБА_1 на території України малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 повернути малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця постійного проживання в Королівстві Іспанія протягом 10-т днів з дати отримання повного тексту рішення (а.с34-38).

В провадженні іноземного суду, а саме Суду першої Інстанції № 1 м. Гечо (Біскайя), Королівство Іспанія, вже перебуває справа щодо опіки і піклування над дитиною, визначення місця проживання дитини, порядку спілкування позивача і відповідача з Дитиною, стягнення аліментів і додаткових витрат на дитину, використання сімейної оселі та виїзду дитини з Іспанії.

03.02.2021 судом першої інстанції № 1 м. Гечо (Біскайя), Королівство Іспанія, було прийнято ухвалу № 43/2021 про вжиття попередніх/тимчасових заходів на виконання процедури у справі № 342/2020-8, яка стосується заходів по відношенню до дітей, народжених не у шлюбі, що підлягають судовому розгляду.

Відповідно до резолютивної частини вказаної ухвали № 43/2021 встановлені такі тимчасові заходи: 1)відповідачу як батьку надано право на тимчасову опіку над дитиною. Батьківські права на дитину мають обидва батьки; 2)для позивача як матері встановлений режим спілкування з дитиною і відвідування дитини. Зокрема, передбачені зустрічі позивача з дитиною під контролем у пункті сімейної зустрічі два вечори на тиждень. При цьому не встановлювався розподіл канікул дитини для проведення часу з батьками 50/50, оскільки необхідно, щоб дитина адаптувалася до нового середовища, і також оскільки існує ризик викрадення дитини в звичайному режимі відвідувань; 3)зобов`язано позивача виплачувати аліменти на утримання дитини у сумі 150 Євро щомісячно, які вона має перераховувати відповідачу в перші п`ять днів кожного місяця на рахунок, який він визначить, а також сплачувати 30% додаткових витрат на дитину. (а.с.43-45)

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі ј частини усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, щомісячно з моменту пред`явлення цього позову до досягнення дитиною повноліття. Відповідач за цим позовом є іноземцем.

У справах з іноземним елементом першочергово суди України мають керуватися нормами чинних міжнародних договорів. Суди України повинні дотримуватися міжнародних зобов`язань України, взятих нею, у тому числі, за багатосторонніми конвенціями щодо забезпечення і захисту прав та інтересів дітей.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 75 ЗУ «Про міжнародне приватне право підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону. Суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикиійному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав» (принцип «lis alibi pendens»).

Ухвалюючи рішення про відмову у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 , суд першої інстанції врахував, що в провадженні іноземного суду, а саме Суду першої Інстанції № 1 м. Гечо (Біскайя), Королівство Іспанія, вже перебуває справа щодо опіки і піклування над дитиною, визначення місця проживання дитини, порядку спілкування позивача і відповідача з Дитиною, стягнення аліментів і додаткових витрат на дитину, використання сімейної оселі та виїзду дитини з Іспанії. Таким чином ухвала іноземного суду № 43/2021 підтверджує обставини справи, зокрема про те, що у провадженні суду Королівства Іспанії вже знаходиться справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2020 року у справі № 426/22278/17, від 18 листопада 2020 року у справі №717/489/20-ц, від 15 листопада 2021 року у справі №361/716/21.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що фактичні обставини справи суттєво відрізняються від обставин справи, яка переглядається, є безпідставними. Хоча вказані справи і не є аналогічними, проте вони є подібними з приводу правильного застосування частини першої статті 22 Конвенції в даних правовідносинах.

Розглядаючи питання щодо повернення дитини до держави постійного проживання, суд не може вирішувати по суті питання щодо піклування про дитину та визначення її місця проживання, оскільки це питання, виходячи зі змісту статті 16 Конвенції, належать до виключної компетенції держави постійного проживання дитини.

Згідно пункту третього частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Установивши, що місце проживання малолітньої дитини визначене рішенням суду Королівства Іспанія, а також те, що позивач незаконно утримує дитину в себе, й питання про визначення місця проживання дитини може бути предметом судового розгляду після повернення дитини до Королівства Іспанія, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність правових підстав для відкриття провадження в даній справі.

Враховуючи викладене суд першої інстанції прийшов до правильного висновку адже справа не підсудна судам України і не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства України відповідно до ст. 76 ЗУ «Про міжнародне приватне право».

Зокрема у ст. 76 ЗУ «Про міжнародне приватне право» наведений виключний перелік випадків, коли суд України має право приймати до свого провадження і розглядати справи з іноземним елементом. Однак, дана справа не охоплюється жодним із перерахованих випадків. Тому дана справа не підсудна судам України і не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства України.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишення без задоволення. Ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 24 грудня 2021 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.О.Максюта

Л.В. Василишин