КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 753/5585/20 Апеляційне провадження № 22-ц/824/1418/2021Головуючий у суді першої інстанції - Заставенко М.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

секретар Рудик О.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Коновалом Олексієм Юрійовичем, який діє на підставі договору, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 липня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури міста Києва про зняття арешту з нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прокуратури м. Києва про зняття арешту з нерухомого майна. Свої вимоги обґрунтовував тим, що у 2012 році прокуратурою м. Києва розслідувалась кримінальна справа № 50-6547, матеріали якої внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000042 від 26.11.2012, відповідно за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, та ч. 2 ст.367 КК України, по якій 29.10.2012 старшим слідчим Шершньовим П.С. було винесено постанову та накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

21.02.2013, старшим слідчим прокуратури міста Києва, юристом 2 класу Твердохліб В.В. було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000042, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Усі наявні відчуження відповідно до ч. 3 ст. 174 КПК України - зняті.

20.08.2014 позивач звернувся до старшого слідчого відділу Прокуратури м. Києва Твердохліба В.В. із заявою № 4118-П від 20.08.2014, в якій просив надати роз`яснення з якого саме майна необхідно зняти арешт, накладений постановою слідчого. Листом від 03.09.2014 за підписом старшого слідчого Прокуратури м. Києва Твердохліб В.В. було надано роз`яснення, відповідно до яких зазначено, що з усього майна постановою від 21.02.2013 про закриття кримінального провадження № 0000042 знято арешт. Проте, 17.03.2020, під час отримання Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, стало відомо, що є Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень. На все нерухоме майно, яке належить позивачеві на праві власності накладено арешт. Тобто, арешт накладений 29.10.2012 в рамках кримінальної справа, досі не знято. На даний час позивач не може на власний розсуд розпоряджатися належним йому майном, оскільки у відповідному реєстрі наявні заборони на відчуження усього належного йому майна. В інший спосіб захистити своє право, окрім зняття арешту з нерухомого майна в судовому порядку, позивач позбавлений можливості (а.с. 1-5).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.07.2020 у задоволені позову відмовлено (а.с. 57-60).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права просить скасувати рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вказує, що апелянтом були доведені обставини порушення відповідачем його прав, вказаний факт підтверджується письмовими доказами, в свою чергу, відповідачем не було надано жодного доказу, що ним були проведені усі необхідні дії для звільнення майна апелянта з-під арешту та вказаний факт було проігноровано судом першої інстанції (а.с. 62-70).

Відзиву від учасників справи не надходило.

В судовому засіданні представник позивача Коновал О.Ю. підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що наданими позивачем докази не доведено порушення його прав Прокуратурою м. Києва, оскільки відповідач діяв у відповідності до норм чинного кримінально-процесуального законодавства, при закритті провадження скасовуючи арешт та направляючи вказану постанову для виконання до Департаменту з питань реєстрації.

Але погодитись з такими висновками в повній мірі не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 07.02.2005 № НОМЕР_1 виданого відділом приватизації житла Дарницької РДА в м. Києві, квартира яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с. 13).

Постановою старшого слідчого СВ управління правозахисної діяльності, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту прокуратури м. Києва Шершньова П.С. від 29.10.2012 у кримінальній справі № 50-6547 накладено арешт на майно ОСОБА_1 , де б воно не знаходилося та в чому б не виражалось (а.с. 40-42).

У зв`язку із набранням чинності Кримінальним процесуальним кодексом України (в редакції 2012 року) за матеріалами кримінальної справи №50-6574 внесено 26.11.2012 відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження № 0000042 (а.с. 43).

Постановою старшого слідчого СВ процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління правозахисної діяльності, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту прокуратури м. Києва Твердохліб В.В. від 21.02.2013 кримінальне провадження № 0000042 від 26.11.2012 закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Також у вказаній постанові зазначено про зняття усіх наявних обмежень відповідно до ч. 3 ст. 174 КПК України. (а.с. 46-48).

28.11.2018 Прокуратурою м. Києва до Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві направлено постанову про закриття кримінального провадження № 0000042 для виконання відповідно до ч. 3 ст. 174 КПК України (а.с. 49).

22.12.2018 до Прокуратури м. Києва надійшов лист Реєстраційної служби ГТУЮ у м. Києві в якому зазначено, що виконати постанову про закриття кримінального провадження немає можливості, оскільки відповідно до рішення Київської міської ради від 14.06.2016 за № 319/319 «Про утворення Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» саме Департамент з питань реєстрації здійснює функції стосовно реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (а.с. 50-51).

05.02.2019 Прокуратурою м. Києва до Департаменту з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації направлено належним чином завірену копію постанови про закриття кримінального провадження в частині скасування наявних обтяжень (а.с. 52-53).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 від 17.03.2020, вбачається наявність накладеного арешту на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 13186832, об`єкт обтяження - невизначене майно, все майно (а.с. 14-15).

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Зокрема, ст. 131 КПК України встановлено, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, що застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Норми КПК України докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження.

Згідно зі ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження.

Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Кримінальне провадження, в межах якого на майно ОСОБА_1 накладено арешт, закрито старшим слідчим прокуратури м. Києва, юристом 2 класу Твердохліб В. на стадії досудового слідства, і до суду для розгляду по суті цю справу скеровано не було.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 174 КПК України досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття під час закриття кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, в означеній ситуації кримінальний процесуальний закон не передбачає, оскільки у старшого слідчого відсутні належні повноваження у вказаному кримінальному провадженні,у розумінні ст. 174 КПК України, про що також зазначалось Департаментом з питань реєстрації на звернення прокуратури м. Києва.

Положеннями КПК України передбачено прийняття рішення про зняття арешту з майна слідчим суддею під час досудового розслідування чи судом під час судового провадження лише в межах та під час здійснення провадження у кримінальній справі, або одночасно з винесенням прокурором постанови про закриття кримінального провадження.

Згідно зі статтею 174 КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба.

Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження, в тому числі у кримінальній справі, закритій органом досудового слідства, КПК України не передбачає.

Водночас прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Чинний КПК України, не передбачає застосування слідчим, слідчим суддею, прокурором процесуальних норм у припиненій кримінальній справі. Таким чином, вирішення порушеного позивачем питання в порядку кримінального судочинства потребувало б відновлення кримінального провадження (кримінальної справи), яке закрито постановою органу досудового слідства у зв`язку з відсутністю складу злочину, тобто з реабілітуючої підстави.

Суд кримінальної юрисдикції компетентний розглядати цивільний позов лише разом з кримінальною справою, яка надійшла до суду з обвинувальним висновком, і лише у разі, якщо його заявляє особа, котра зазнала матеріальної шкоди від злочину і пред`являє вимогу про її відшкодування до обвинуваченого або до осіб, які несуть матеріальну відповідальність за його дії.

Кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Закриття кримінального провадження є юридичним фактом, який припиняє кримінальні процесуальні відносини. Зокрема, після прийняття означеного процесуального рішення арешт майна, застосований у кримінальному провадженні (кримінальній справі) як засіб його забезпечення, втрачає відповідну концептуальну властивість.

Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами.

Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.

Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 372/2904/17-ц та постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 751/5065/19.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі:- рішень судів, що набрали законної сили; - ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно.

З аналізу наведеної норми, вбачається, що державний реєстратор здійснює реєстрацію вже встановлених юридичних фактів, на підставі документів що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні справи не звернув уваги на те, що старший слідчий Твердохліб В.В., закриваючи кримінальне провадження у 2013 році, не вчинено усіх дій, передбачених законом, у зв`язку з чим належне позивачу майно перебувало безпідставно під арештом з 2013 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , порушене проти нього кримінальне провадження закрито постановою старшого слідчого Твердохліб В.В., і яка до цього часу не скасована і є чинною.

За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та його задоволення, оскільки у позивача відсутні інші можливості захистити своє порушене право, окрім як звернусь до суду в порядку цивільного судочинства із позовом про знаття арешту з належного йому майна.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду повністю та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Коновалом Олексієм Юрійовичем, який діє на підставі договору задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 липня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до Прокуратури міста Києва про зняття арешту з нерухомого майна задовольнити.

Зняти арешт з майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 де б воно не знаходилось та в чому б не виражалось, який накладено відповідно до постанови старшого слідчого слідчого відділу управління правозахисної діяльності, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту прокуратури міста Києва, юриста 1 класу Шершньова П.С. від 29 жовтня 2012 року у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено в ЄРДР за № 0000042 від 26 листопада 2012 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 25 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська