печерський районний суд міста києва
Справа № 757/5118/21-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань - Винник С. М.,

розглянувши у відкритому судому засіданні у м. Києві у залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним кредитного договору у частині, застосування наслідків недійсності правочину та зобов`язання здійснити перерахунок,

ВСТАНОВИВ:

I. Позиції учасників справи.

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила кредитний договір, укладений із відповідачем, визнати недійсним у частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій із застосуванням наслідків недійсності правочину, зобов`язати відповідача зробити перерахунок заборгованості за кредитним договором із врахуванням визнання його недійсним у частині.

В обґрунтування позову вказано, що позивач підписувала заяву-анкету, що не підтверджує того, що вона була ознайомлена із правилами і умовами надання банківських послуг, а сам факт підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та довідки про умови кредитування не свідчить про беззаперечне ознайомлення клієнта з Умовами та Привалами надання банківських послуг, щоб в сукупності із заявою, довідкою про умови кредитування свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. Всупереч ст. ст. 9, 11 Закону України «Про споживче кредитування», банк не надав їй інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця, з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, у тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Відповідач одночасно застосовує подвійну цивільну-правову відповідальність за одне і те саме порушення - нараховує одночасно суму неустойки та штрафи за невиконання договору. Окрім того, банк самостійно встановлював та змінював розмір кредитного ліміту. Тому, позивач стверджує, що договір укладений сторонами з порушенням норм законодавства, є недійсним у частині нарахування процентів, пені та штрафних санкцій.

Відповідач у надісланому засобами поштового зв`язку відзиві позов не визнав, вказав, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки договір був укладений ще у 2012 році, окрім того, нею неодноразово підписувалися анкети-заяви у банку для уточнення інформації, анкета-заява про приєднання до Умов та Правил, у яких вона погоджувалася на отримання сукупної інформації по кредиту згідно із Законом України «Про захист прав споживачів», отримання рекламного буклету із інформацією по кредиту, із своїм зобов`язанням самостійно роздрукувати та ознайомитися з умовами та правилами.

II. Процесуальні дії та рішення суду.

01 лютого 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

02 лютого 2021 року ухвалою судді у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін у судове засідання.

24 лютого 2021 року засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив на позов.

25 лютого 2021 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів.

Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

III. Фактичні обставини справи.

17 січня 2012 року позивач звернулася до відповідача із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, у якій просила оформити на її ім`я картковий рахунок «Універсальна» / Gold із встановленим кредитним лімітом у розмірі 3 000, 00 грн.

IV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У частині другій статті 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України, зокрема із договорів.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

При вирішенні спору суд враховує положення частини першої статті 626, частини першої статті 627, частини першої статті 628, частини першої статті 629 Цивільного кодексу України, відповідно до яких договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 17 січня 2012 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого останній відкрито платіжний рахунок з встановленим кредитним лімітом у розмірі 3 000, 00 грн, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у банку отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

У заяві позичальника від 17 січня 2012 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Відповідач у поданому відзиві стверджував, що при укладанні кредитного договору сторонами були досягнуті усі істотні умови договору, оскільки позивач у заяві позичальника особистим підписом засвідчив, що він ознайомлений та згоден як з Умовами, так і Правилами щодо надання банком банківських послуг.

Суд, враховуючи відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а саме у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, зазначає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на веб-ресурсі банку: https://privatbank.ua не можна розцінювати як невід`ємні частини спірного договору, оскільки із копії поданої заяви від 17 січня 2012 року та інших матеріалів справи неможливо встановити, які саме Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла позичальник, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання нею кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів).

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися і як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позичальником кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Заперечуючи правомірність нарахованої відповідачем суми заборгованості, позивач не зазначає, з якою ж таки сумою боргу вона не погоджується.

Закон України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII, на положення статей 9 і 11 якого позивач також посилалася в обґрунтування своїх позовних вимог, прийнятий Верховною Радою України 15 листопада 2016 року, а набрав чинності 10 червня 2017 року, що унеможливлює застосовування його норм при укладенні із позичальником кредитного договору 17 січня 2012 року, а тим більше їхнє порушення.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що безпідставність позову, оскільки заява про встановлення кредитного ліміту не містить умов нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій.

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись

ст. ст. 3, 8, 21, 24, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України,

ст. ст. 1-22, 509, 526, 530, 610, 612, 626-628, 1048, 1054 Цивільного кодексу України,

ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України,

суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним кредитного договору у частині, застосування наслідків недійсності правочину та зобов`язання здійснити перерахунок, відмовити.

Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя І. В. Литвинова