Провадження № 22-ц/824/2065/2021 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

26 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Поливач Л.Д.,-

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Святошинського районного суду міста Києві від 15 вересня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року представник АТ «Універсал Банк» звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку суму боргу у вигляді інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 35 600, 43 грн. та 3 % річних у розмірі 12 604, 58 грн.

Обґрунтовував позов тим, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 19 червня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 342 311, 78 грн., але це рішення було виконане боржником лише 08 жовтня 2018 року, через що вимушені звернутися до суду із позовом про стягнення штрафних санкцій відповідно до ст. 625 ЦК України за час невиконання судового рішення.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києві від 15 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, представник АТ «Універсал Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається зокрема на те, що у тексті оскаржуваного рішення йдеться одночасно посилання, як про обґрунтованість позовних вимог, так і про їх безпідставність, що, вважає, є грубим порушенням ЦПК України, крім того вказує, що позивачем належним чином доведено позовні вимоги, а сам факт тривалого невиконання судового рішення про стягнення боргу не заперечується сторонами, через що вважає оскаржуване рішення необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню.

ОСОБА_1 повідомлявся належним чином про розгляд справи, своїм правом на подання відзиву не скористався.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано належних доказів того, що рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 червня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості не було виконане відповідачем, через що підстави для застосування ст. 625 ЦК України відсутні.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 вересня 2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № HL16427, відповідно до якого відповідач отримав в борг кошти в сумі 220 000,00 грн. та зобов`язався їх повернути до 10 вересня 2033 року (а.с.7-20).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 19 червня 2017 року у справі № 755/14825/16-ц позов АТ «Універсал Банк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 342 311, 78 грн., з яких: 218 251, 12 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 111 324, 30 грн. - заборгованість за відсотками та 12 733, 36 грн. пені, а також стягнуто 5134, 67 грн. судових витрат (а.с.28-30).

Будь-яких належних, достатніх і допустимих доказів того, що ОСОБА_1 виконав вказане рішення суду до 08 жовтня 2018 року, матеріали справи не містять.

Позивач посилається на те, що зазначене рішення було виконане відповідачем лише 08 жовтня 2018 року, що підтверджується розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що з 19 червня 2017 року (з дня постановлення рішення про стягнення кредитного боргу) та до 08 жовтня 2018 року (день виконання боржником судового рішення) нараховано 12 604, 58 грн. - трьох відсотків річних та 35 600, 43 грн. інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України (а.с.27).

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вищевказаних норм права не врахував, обставин справи не дослідив, оскільки з матеріалів справи вбачається, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 19 червня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 342 311, 78 грн., і це рішення було виконане відповідачем лише 08 жовтня 2018 року, таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2017 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 08 жовтня 2018 року, відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення виконання рішення з 19 червня 2017 року до 08 жовтня 2018 року, чого місцевим судом не враховано та у наслідку ухвалене помилкове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вказане узгоджується з висновками Великої Палати, викладених у постанові від 08 листопада 2019 року № 14-254цс19.

При цьому, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не надано доказів невиконання вказаного рішення та доказів наявної заборгованості у виконавчому провадженні, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки матеріали справи не містять будь-яких належних, достатніх і допустимих доказів того, що рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 червня 2017 року було виконане відповідачем у строк до 08 жовтня 2018 року і таких доказів ним не надано, через що висновки місцевого суду в цій частині не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, рішення суду підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням усіх обставин справи, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 259, 369, 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києві від 15 вересня 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (код ЄДРПОУ - 21133352) суму боргу за час прострочення виконання судового рішення у вигляді інфляційних втрат у розмірі 35 600 грн. 43 коп. та трьох відсотків річних у розмірі 12 604 грн. 58 коп., а всього - 48 205 (сорок вісім тисяч двісті п`ять) грн. 01 коп., а також 5255 грн. 00 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: