Справа № 521/4806/21
Провадження № 2/521/3030/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Мазун І. А.,

за участю секретаря судового засідання Гузьєвої Л.І.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту реєстрації шлюбу та визнання права власності в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту реєстрації шлюбу та визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на наступні обставини.

З 24.07.1952р. позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та від якого народилася ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після смерті ОСОБА_4 залишився будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який було збудовано у 1956р.

За життя ОСОБА_4 03.02.1954р. було затверджено генеральний план ділянки ОСОБА_4 у районі забудови (документи російською мовою « АДРЕСА_2 »)

05.02.1954р. рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих «Про відведення земельних ділянок під індивідуальне будівництво» №129 ОСОБА_4 відведено під індивідуальне житлове будівництво земельну ділянку площею 595кв.м. в АДРЕСА_3 . 10.02.1954р. актом зазначення меж, складеним представником Управління Головного архітектора міста Поплавським С.В., засвідчено факт закріплення на місцевості геодезичними знаками меж земельної ділянки площею 595кв.м., що розташована у АДРЕСА_4 , запланований масив, ділянка № НОМЕР_1 та за рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих від 05.02.1954р. №129 передано у користування ОСОБА_4 .

На підставі договору про право побудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, укладеного 24.02.1954р. між ОСОБА_4 та Житловим управлінням виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих, який був нотаріально посвідчений, ОСОБА_4 відведено під забудову житлового будинку АДРЕСА_5 . Згідно п.5 цього договору забудовник зобов`язується розпочати будівництво не пізніше 10.03.1954р. та повністю його закінчити не пізніше 10.03.1957р.

01.03.1954р. інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю при Управлінні Головного архітектора м.Одеси видано дозвіл №219 на проведення будівельних робіт.

Будівництво будинку було закінчено у 1956р. і в тому ж році позивач була у ньому зареєстрована.

Згідно рішення Одеської міської ради від 26.07.2002р. встановлено з 01.01.2003р. новий адміністративно-територіальний поділ міста Одеси у складі чотирьох районів з приблизною чисельністю понад 250 тисяч мешканців у кожному: 1.2 Малиновський район з включенням до його меж території колишнього Малиновського та частини колишніх Іллічівського, Київського та Центрального районів». Наразі вулиця, на якій розташоване спадкове майно, має назву ОСОБА_7 .

Листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. від 05.07.2021р. сторонам роз`яснено, що вони мають подати оригінали документів, що підтверджують право власності на успадкований будинок, документи, що підтверджують родинні зв`язки та роз`яснено, що вони мають право звернутися до суду за захистом своїх прав.

У зв`язку з тим, що оригінал свідоцтва про шлюб було втрачено, донька позивача звернулася до Другого Суворовського відділу ДРАЦС Одеського міського управління юстиції із заявою про видачу його дублікату на яку отримала відповідь про те, що в актовому записі про шлюб №726 від 24.07.1952р., складеного Другим Суворовським відділом ДРАЦС Одеського міського управління юстиції на ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , ім`я нареченої вказано як « ОСОБА_9 », а в пред`явленому паспорті зазначено « ОСОБА_10 » та потрібно надати довідку про її народження, однак листом Державного архіву Одеської області Одеської обласної адміністрації позивача повідомлено, що видати таку довідку неможливо, оскільки книги про реєстрацію актових записів про народження по с.Дмитрівка Троїцького району Балтського округу (нині с.Дмитрівка Любашівського району Одеської області) за 1931р. на держ.зберігання не надходили (втрачені в роки Великої Вітчизняної Війни 1941-1945р.р.)

Як зазначала позивач, вона та її донька ОСОБА_11 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 фактично прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , так як були зареєстровані та проживали у вказаному будинку на день його смерті.

Збудований будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 є власністю ОСОБА_4 , так як до 1992р. не існували процедури введення приватних житлових будинків в експлуатацію, а відтак отримати свідоцтво про право на спадщину позивач не має можливості.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла донька позивача ОСОБА_11 , яка була спадкоємцем першої черги по закону та яка прийнята спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Таким чином ОСОБА_2 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_11 .

Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд встановити факт реєстрації шлюбу 24.07.1952р. між нею та ОСОБА_4 та визнати за нею право власності на ѕ частину житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 62,2кв.м., житловою площею 36,8кв.м., літ. «К» - житлового будинку загальною площею 71,3кв.м., житловою площею 27,1кв.м., літ. «Б» - літньої кухні, літ. «В» - сараю, літ. «Е» - вбиральні, літ. «Ж» - альтанки, літ. «З» - сараю, літ. «И» - літнього душу, літ. «Л» - навісу, літ. «М» - гаражу, літ. «Н» - навісу в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_11 .

Відповідач звернувся із зустрічним позовом, в якому зазначав, що він фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_11 а тому просив визнати за ним право власності на ј частину житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 62,2кв.м., житловою площею 36,8кв.м., літ. «К»- житлового будинку загальною площею 71,3кв.м., житловою площею 27,1кв.м., літ. «Б» - літньої кухні, літ. «В» - сараю, літ. «Е» - вбиральні, літ. «Ж» - альтанки, літ. «З» - сараю, літ. «И» - літнього душу, літ. «Л» - навісу, літ. «М» - гаражу, літ. «Н» - навісу в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Сторони в підготовче судове засідання не з`явилися, сповіщені належним чином. Надали суду заяви про слухання справи у їх відсутності, позовні вимоги визнали.

Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Сторонами не заперечується, що з 24.07.1952р. ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , від якого народилася ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16)

03.02.1954р. було затверджено генеральний план ділянки ОСОБА_4 у районі забудови (документи російською мовою « АДРЕСА_2 ») (а.с.31)

05.02.1954р. рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих «Про відведення земельних ділянок під індивідуальне будівництво» №129 ОСОБА_4 відведено під індивідуальне житлове будівництво земельну ділянку площею 595кв.м. в АДРЕСА_3 .(а.с.33)

10.02.1954р. актом зазначення меж, складеним представником Управління Головного архітектора міста Поплавським С.В., засвідчено факт закріплення на місцевості геодезичними знаками меж земельної ділянки площею 595кв.м., що розташована у АДРЕСА_4 , запланований масив, ділянка № НОМЕР_1 та за рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих від 05.02.1954р. №129 передано у користування ОСОБА_4 (а.с.33-34)

На підставі договору про право побудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, укладеного 24.02.1954р. між ОСОБА_4 та Житловим управлінням виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих, який був нотаріально посвідчений, ОСОБА_4 відведено під забудову житлового будинку АДРЕСА_5 . Згідно п.5 цього договору забудовник зобов`язується розпочати будівництво не пізніше 10.03.1954р. та повністю його закінчити не пізніше 10.03.1957р.(а.с.35-37)

01.03.1954р. інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю при Управлінні Головного архітектора м.Одеси видано дозвіл №219 на проведення будівельних робіт.(а.с.38)

Будівництво будинку було закінчено у 1956р. і в тому ж році позивач була у ньому зареєстрована, що підтверджується копією технічного паспорта від 19.04.1988р. (а.с.39-44).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про його смерть, актовий запис 7580 (а.с.10)

У зв`язку з тим, що оригінал свідоцтва про шлюб було втрачено, донька позивача звернулася до Другого Суворовського відділу ДРАЦС Одеського міського управління юстиції із заявою про видачу його дублікату, на яку отримала відповідь від 04.08.2011р. про те, що в актовому записі про шлюб №726 від 24.07.1952р., складеного Другим Суворовським відділом ДРАЦС Одеського міського управління юстиції на ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , ім`я нареченої вказано як « ОСОБА_9 », а в пред`явленому паспорті зазначено « ОСОБА_10 » та потрібно надати довідку про її народження, однак листом Державного архіву Одеської області Одеської обласної адміністрації від 25.08.2011р. позивача повідомлено, що видати таку довідку неможливо, оскільки книги про реєстрацію актових записів про народження по с.Дмитрівка Троїцького району Балтського округу (нині с.Дмитрівка Любашівського району Одеської області) за 1931р. на держ.зберігання не надходили (втрачені в роки Великої Вітчизняної Війни 1941-1945р.р.) (а.с.11,15)

Згідно рішення Одеської міської ради від 26.07.2002р. встановлено з 01.01.2003р. новий адміністративно-територіальний поділ міста Одеси у складі чотирьох районів з приблизною чисельністю понад 250 тисяч мешканців у кожному: 1.2 Малиновський район з включенням до його меж території колишнього Малиновського та частини колишніх Іллічівського, Київського та Центрального районів». Наразі вулиця, на якій розташоване спадкове майно, має назву ОСОБА_7 .

Згідно ст. 548, 549 ЦК УРСР (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529 535 ЦК Української РСР.

Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов`язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності.

Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

У 1956 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції).

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Проте, що право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення, вказано в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів України.

Саме з такого розуміння зазначених норм матеріального права виходить суд, встановивши, що будівництво житлового будинку, який є об`єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого дозволу на його будівництво (тобто будинок не є самовільним будівництвом у розумінні статті 105 ЦК Української РСР) і що на момент смерті спадкодавця цей будинок був повністю збудований і прийнятий в експлуатацію, проте спадкоємці не можуть оформити належне їм право власності на вказаний будинок в порядку спадкування відповідно до вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на будинок відсутня, а тому спірний житловий будинок є об`єктом права власності, а також наявні правові підстави для визнання за спадкоємцями права власності на цей будинок у порядку спадкування. (постанова Верховного суду України від 18.12.2013р. справа №6-137цс13)

Тому, ОСОБА_4 , збудувавши жилий будинок на відведеній земельній ділянці, на підставі договору, тобто з додержанням вимог вказаних актів, набув на нього право власності.

Питання щодо прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше на рівні уряду було вирішено шляхом затвердження Порядку та умов прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» від 05 серпня 1992 року № 449. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. У зв`язку з тим, що відповідно до ст. 58 Конституції України нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, загальні правила прийняття в експлуатацію не можуть поширюватись на приватні житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами, які збудовані до 05 серпня 1992 року.

Листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. від 05.07.2021р. сторонам роз`яснено, що вони мають подати оригінали документів, що підтверджують право власності на успадкований будинок, документи про родинні зв`язки та роз`яснено, що вони мають право звернутися до суду за захистом своїх прав.

Донька позивача ОСОБА_5 08.02.1974р. уклала шлюб з ОСОБА_12 , підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 08.09.2021р. та перейшла на прізвище ОСОБА_13 , однак 09.02.1988р. шлюб між сторонами між сторонами було розірвано, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу, актовий запис №79). (а.с.62,144-145)

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 є сином ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , актовий запис №651. (а.с.95)

В матеріалах справи наявна копія будинкової книги, заведеної на будинок АДРЕСА_1 , з якої вбачається, що за вказаною адресою з 1956р. були зареєстровані померлий ОСОБА_4 , позивач, а в подальшому були зареєстровані ОСОБА_11 та відповідачі первісним позовом.(а.с.18-30)

Суд зазначає, що на день смерті ОСОБА_4 у будинку були зареєстровані позивач за первісним позовом та її донька ОСОБА_14 та ОСОБА_2 . Оскільки позивач та її донька ОСОБА_11 є спадкоємцями першої черги за законом, то вони прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Згідно висновку ТОВ «Юрлайн» про загальний технічний стан житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 26.11.2021р. об`єкт обстеження - будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є таким, що завершений будівництвом, придатний до використання за цільовим призначенням, збудований в 1954-1956р.р., з наступними проведеннями будівельних робіт з їх добудови у період з 1964 по 1991р.р.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла донька позивача ОСОБА_11 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, актовий запис №10452. (а.с.61)

Згідно п.1. ч.1, п. 6 ч. 1 ст. 315, ч.1 ст.316 ЦПК України суд зокрема розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Позивач звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту перебування у шлюбі з ОСОБА_4 , метою встановлення якого є реалізація позивачем права на спадкування за законом. Зазначений факт має для заявника юридичне значення і впливатиме на оформлення ним спадщини за законом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про те, що позивач та ОСОБА_4 дійсно з 24.07.1952р. перебували у зареєстрованому шлюбі.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

У відповідності до вимог ч.1 ст.1261, ч.ч.1,3 ст.1268 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином позивач ОСОБА_1 має право на спадкування Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 та ј частини після смерті ОСОБА_11 , що разом складає ѕ частини будинку.

Відповідач ОСОБА_2 має право на спадкування ј частини зазначеного будинку в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_11 .

Згідно ч. 3 ст. 1296, ст.1297 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернуться до нотаріальної контори за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач в передбаченому законом порядку звернувся із заявою про прийняття спадщини, однак не має можливості отримати свідоцтва про право на спадщину по незалежним від нього причинам, у зв`язку з чим порушуються права позивача.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню в повному обсязі.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. ст. 86, 529-535, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, ст.ст.1220, 1261, 1268, 1270, 1272, 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст.ст.76-78, 83, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту реєстрації шлюбу та визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити факт реєстрації шлюбу 24.07.1952р. між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_6 ) право власності на ѕ частину житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 62,2кв.м., житловою площею 36,8кв.м., літ. «К» - житлового будинку загальною площею 71,3кв.м., житловою площею 27,1кв.м., літ. «Б» - літньої кухні, літ. «В» - сараю, літ. «Е» - вбиральні, літ. «Ж» - альтанки, літ. «З» - сараю, літ. «И» - літнього душу, літ. «Л» - навісу, літ. «М» - гаражу, літ. «Н» - навісу в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_11 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_7 ) право власності на ј частину житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 62,2кв.м., житловою площею 36,8кв.м., літ. «К» - житлового будинку загальною площею 71,3кв.м., житловою площею 27,1кв.м., літ. «Б» - літньої кухні, літ. «В» - сараю, літ. «Е» - вбиральні, літ. «Ж» - альтанки, літ. «З» - сараю, літ. «И» - літнього душу, літ. «Л» - навісу, літ. «М» - гаражу, літ. «Н» - навісу в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 24 грудня 2021 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН