Ухвала

Іменем України

23 грудня 2021 року

місто Київ

справа № 766/10373/20

провадження № 61-20388ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_4 на постанову Херсонського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року у складі колегії суддів: Майданіка В. В., Кутурланової О. В., Орловської Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

ОСОБА_1 у липні 2020 року звернувся до суду із позовом, у якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 05 березня 2014 року у розмірі 1 300 000, 00 дол. США.

Також ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у грудні 2020 року звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики внаслідок безгрошовості.

ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на квартиру, загальною площею 113, 3 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за відповідачем; заборони відповідачу вчиняти дії щодо зазначеного нерухомого майна, зокрема у будь-який спосіб відчужувати, передавати в оренду, управління, лізинг, інші види оплатного чи безоплатного користування іншим особам, видавати довіреності щодо зазначеного майна, укладати інші види договорів, зокрема попередні договори з будь-якими іншими особами чи організаціями;

- накладення арешту на транспортний засіб автомобіль марки АUDI модель Q5, тип легковий універсал-В, фіолетового кольору, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , право власності на який зареєстроване за відповідачем; заборони відповідачу вчиняти дії щодо зазначеного транспортного засобу, зокрема відчуження, передачі в оренду, управління, лізинг, інші види оплатного чи безоплатного користування іншим особам, видавати довіреності щодо зазначеного майна, укладати інші види договорів, зокрема попередні договори з іншими особами чи організаціями.

Зазначена заява обґрунтовувалася тим, що матеріали справи не містять доказів того, що майновий стан відповідача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків позивачу, які можуть бути завдані забезпеченням позову у випадку відмови у позові.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24 лютого 2021 року у задоволенні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Суд першої інстанції зробив висновок, що заявником не надано доказів на підтвердження підстав вважати, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішенні суду про задоволення позову.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року скасовано ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 24 лютого 2021 року, ухвалено нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру, загальною площею 113, 3 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за відповідачем.

Заборонено ОСОБА_5 вчиняти дії щодо зазначеного нерухомого майна, зокрема у будь-який спосіб відчужувати, передавати в оренду, управління, лізинг, інші види оплатного чи безоплатного користування іншим особам, видавати довіреності щодо зазначеного майна, укладати інші види договорів, зокрема попередні договори з особами чи організаціями.

Накладено арешт на транспортний засіб автомобіль марки АUDI моделі Q5, тип легковий універсал - В, фіолетового кольору, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , право власності на який зареєстроване за відповідачем.

Заборонено ОСОБА_2 вчиняти дії щодо зазначеного транспортного засобу, зокрема у будь-який спосіб відчужувати, передавати в оренду, управління, лізинг, інші види оплатного чи безоплатного користування іншим особам, видавати довіреності щодо зазначеного майна, укладати інші види договорів, зокрема попередні договори з іншими особами чи організаціями.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції врахував предмет та ціну позову, перевірив належність майна відповідачу, що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а також врахував скріншоти оголошення із сайту безкоштовних оголошень OLX про продаж належних ОСОБА_2 квартири за 180 000, 00 дол. США та автомобіля за 18 500, 00 дол. США з посиланням на його номер телефону, який відповідає номеру телефону як засіб зв`язку для суду.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції зробив висновок, що застосування такого заходу забезпечення позову унеможливить подальшу зміну власника зазначеного майна до закінчення розгляду справи, що, у свою чергу, відповідає меті забезпечення позову.

Водночас суд апеляційної інстанції враховував, що заходи забезпечення позову не призведуть до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки нерухоме майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується тимчасово лише можливість розпоряджатися ним.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 14 грудня 2021 року, ОСОБА_4 просить скасувати постанову Херсонського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року, у частині накладення арешту на транспортний засіб автомобіль марки АUDI моделі Q5, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та заборони ОСОБА_2 вчиняти дії щодо зазначеного транспортного засобу, зокрема у будь-який спосіб відчужувати, передавати в оренду, управління, лізинг, інші види оплатного чи безоплатного користування іншим особам, видавати довіреності щодо зазначеного майна, укладати інші види договорів, зокрема попередні договори з іншими особами чи організаціями.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується тим, що автомобіль марки АUDI моделі Q5, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з 08 квітня 2021 року перебуває у власності заявника, про що відповідач ОСОБА_2 повідомив суд апеляційної інстанції, втім апеляційний суд наведених відомостей не врахував та здійснив забезпечення позову щодо майна, яке не належить стороні у справі.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з таких підстав.

Право, застосоване судом

За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності.

Такий висновок Суд зробив з огляду на таке.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін

(частина перша статті 12 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зробила такий висновок: «Проаналізувавши правові позиції у справі № 753/22860/17 у частині висновків про неможливість оскарження ухвали суду апеляційної інстанції про відмову в забезпеченні позову та про неможливість касаційного оскарження постанови апеляційної інстанції, якою скасовано вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову, Велика Палата Верховного Суду вважає невиправданими такі обмеження та відступає в цій частині від висновків, наведених вище у пункті 7.5. цієї постанови, та зазначає, що у касаційному порядку можуть окрім інших переглядатися ухвали суду апеляційної інстанції щодо забезпечення позову (тобто, як ухвали, якими задоволено заяву про забезпечення позову, так і ухвали, якими відмовлено у такому забезпеченні), а також постанови суду апеляційної інстанції, якими скасовано вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зробила такий висновок: «Критерієм для касаційного оскарження постанов апеляційного суду за наслідками перегляду ухвал суду першої інстанції про забезпечення позову або про відмову у такому забезпеченні є зміст дій апеляційного суду, а саме те, чи підтримав він висновки суду першої інстанції про забезпечення позову, або чи забезпечив позов за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції про відмову у такому забезпеченні. Якщо на питання відповісти ствердно, відповідні постанови апеляційного суду можуть бути предметом касаційного оскарження. Іншими словами, крім ухвали суду апеляційної інстанції про забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 389 ЦПК України), у касаційному порядку можна оскаржити ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та постанову апеляційного суду про залишення зазначеної ухвали без змін, а також постанову апеляційного суду про забезпечення позову, прийняту за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції про відмову у такому забезпеченні. Якщо апеляційний суд погодився з відмовою суду першої інстанції у забезпеченні позову чи скасував вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову, учасник справи, який подавав заяву про вжиття таких заходів до суду першої інстанції, за наявності підстав не позбавлений можливості знову подати відповідну заяву до цього суду» (пункт 30).

Від зазначеного висновку Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) не відступила.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, умовою застосування забезпечення позову як сукупності процесуальних дій є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений у статті 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 частини першої статті 150 ЦПК України.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відомості про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що предметом первісного позов ОСОБА_1 у справі є вимоги про стягнення боргу за договором позики у розмірі 1 300 000, 00 дол. США.

Скасовуючи ухвалу Херсонського міського суду м. Херсона від 24 лютого 2021 року та задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції врахував предмет та ціну позову, тому у разі задоволення позову відсутність застосованих судом заходів його забезпечення може призвести до утруднення виконання судового рішення.

Такі висновки суду апеляційної інстанції є правильними, оскільки встановлені обставини, зокрема дії відповідача ОСОБА_2 , який намагається відчужити власне майно (квартиру, автомобіль), свідчать про існування дійсного ризику негативних наслідків, пов`язаних з неможливістю виконання судового рішення про задоволення позову у зв`язку з відсутністю у боржника майна, за рахунок якого може бути вчинено примусове виконання судового рішення.

Врахувавши предмет позову, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок, що з метою унеможливлення відчуження належного ОСОБА_2 майна на користь інших осіб наявні підстави для забезпечення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що суду апеляційної інстанції повідомлено про зміну власника транспортного засобу автомобіля, Верховний Суд відхиляє, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тобто суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції на час його ухвалення, відповідність висновків та мотивів обставинам справи та письмовим доказам, наявним у матеріалах справи, докази, які існували, втім не були подані учасниками справи, приймаються судом апеляційної інстанції у виключних випадках.

До касаційної скарги ОСОБА_4 додано докази на підтвердження реєстрації за ним з 08 квітня 2021 року транспортного засобу автомобіля марки АUDI модель Q5, тип легковий універсал-В фіолетового кольору, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 (попередній реєстраційний номер НОМЕР_2 ).

Отже, відчуження відповідачем ОСОБА_2 належного йому на час ухвалення відповідного рішення суду першої інстанції транспортного засобу свідчить про те, що Херсонський міський суд Херсонської області допустив помилку, відмовивши у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Тож належне відповідачу ОСОБА_2 майно, яке могло виступати забезпеченням виконання можливого судового рішення про задоволення позову, вибуло із володіння відповідача під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у забезпеченні позову, що свідчить про підтвердження реальних ризиків утруднення невиконання судового рішення.

Верховний Суд роз`яснює, що ОСОБА_4 має бути залучений судом першої інстанції до участі у справі № 766/10373/20 як третя особа, так само заявник вправі звернутися до суду з відповідним клопотанням про заміну забезпечення позову.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд визнає підставним висновок, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_4 на постанову Херсонського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року є необґрунтованою.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 3 частини першої, частиною другою статті 389, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Херсонського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики внаслідок безгрошовості, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак