КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва А.В., Крижанівська Г.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України про визнання неправомірною бездіяльності органу досудового розслідування та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.12.2020 року закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України в частині позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльності органу досудового розслідування (а.с. 66-68).

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 76-78).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18.01.2021 року відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 102).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 120-122).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

09.12.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України, в якому просила:

- визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Київській області при здійсненні досудового розслідування по кримінальному провадженню № 000244 від 29.03.2018 року, де ОСОБА_1 визнана потерпілою;

- стягнути на користь ОСОБА_1 з Державної казначейської служби України моральну шкоду у розмірі 184 976 грн. 00 коп. за рахунок Державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку у відповідності до вимог Бюджетного кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається зі змісту позовної заяви, позивач оскаржує бездіяльність Головного управління Національної поліції у Київській області при здійсненні досудового розслідування по кримінальному провадженні № 000244 від 29.03.2018 року, що полягає у не врученні підозри не спрямуванні обвинувальних актів до суду.

При цьому, вказані позовні вимоги щодо визнання неправомірною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Київській області пред`явлено позивачем до відповідача у порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

Так, п.п. 10, 19 ч. 1 ст. 3 КПК України встановлено, що кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. сторони кримінального провадження - з боку обвинувачення: слідчий, дізнавач, керівник органу досудового розслідування, керівник органу дізнання, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених цим Кодексом; з боку захисту: підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники.

Згідно з ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 КПК України кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення. Процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Також, як передбачено ст. 2 КПК України, завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна права процедура.

Отже, кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінального процесуального кодексу України порядок діяльності, зокрема слідчих, керівників органу досудового розслідування, прокурорів щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Разом з тим, у відповідності до положень ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, серед іншого, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Крім того, ч. 2 ст. 303 КПК України передбачено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами ст.ст. 314-316 цього Кодексу. Під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, передбачені п.п. 5, 6 ч. 1 цієї статті.

Таким чином, встановивши, що позивач оскаржує бездіяльність бездіяльність Головного управління Національної поліції у Київській області при здійсненні досудового розслідування по кримінальному провадженні № 000244 від 29.03.2018 року, суд першої інстанції дійшов цілком обгрунтованого та правильного висновку про закриття провадження в частині вказаних позовних вимог, оскільки вказане питання підлягає вирішенню відповідно до положень ч. 1 ст. 306 КПК України слідчим суддею місцевого суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України про визнання неправомірною бездіяльності органу досудового розслідування та відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська