СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. №2/759/1346/21
Святошинський районний суд м. Києва
в складі: головуючого-судді Горбенко Н.О.
при секретарі Савіцькій Л.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Києві цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Берової Ольги Василівни до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -
27.08.2020 року адвокат Берова О.В. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.07.2020 року позивач ОСОБА_1 з відповідачем по справі ОСОБА_2 уклали договір позики в простій письмовій формі в присутності двох свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на суму 692 000 грн., з кінцевим строком повернення до 14.08.2020 року.
Однак, станом на день подання позовної заяви відповідач позики не повернула та не сплатила проценти за користування грошовими коштами.
В зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 умов укладеного договору та ігнорування останньої вирішити спір в позасудовому порядку, позивач просила стягнути з відповідача заборгованість за укладеним договором позики: 692 000 грн., відсотки за користування грошовими коштами в сумі 910,03 грн., та судові витрати в розмірі 6930 грн. 00 коп. та 420 грн. 40 коп.
В судове засідання позивач не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність з зазначенням про підтримання позовних вимог та не заперечувала проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання також не з`явилась, не подала відзиву на позовну заяву і не повідомила про поважні причини неявки в судове засідання, хоча про дату, час і місце судового засідання, з огляду на ст.128 ЦПК України, була повідомлений належним чином.
У зв`язку з цим, суд на підставі ст.280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Положеннями ч.2 ст.1046 ЦК України передбачено, що договір позики є укладеним, зокрема і з моменту передання грошей. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що узгоджується з вимогами положення ч.1 ст.1047 ЦК України.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч.3 ст.1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
В постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».
Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки».
Як вбачається з матеріалів справи, 14.07.2020 року між сторонами по справі було укладено договір позики грошей, відповідно до якого позивач в присутності двох свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 передала, а відповідач ОСОБА_2 отримала 692 000 грн.. Згідно умов вище вказаного договору позики грошей, повернення позиченої суми повинно бути здійснено відповідачем до 14.08.2020 року, але остання у визначений строк борг не повернула.
Частиною першою ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Загальний розмір відсотків за користування грошовими коштами в сумі 692 000 грн. в період з 15.08.2020 року по 22.08.2020 року становить 910, 03 грн.:
-Облікова ставка НБУ за період 6%, 692 000 грн. х 6/100% х 8/365 = 910, 03 грн.. де 692 000грн. - сума позики, 6- відсотків річних облікова ставка НБУ, 8 -кількість днів користування коштами за період з 15.08.2020 року по 22.08.2020 року, 365 - кількість днів року в якому здійснювалось нарахування.
Протягом розгляду цивільної справи відповідач не скористався своїми процесуальними правами та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, з огляду на ст.ст.77-88 ЦПК України, який би містив інформацію щодо предмету доказування, в підтвердження своєчасного виконання своїх зобов`язань за укладеним договором позики.
Враховуючи беззаперечний факт укладення сторонами договору позики, ненаданням відповідачем відзову на позов, суд, приходить до переконання про необхідність стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в загальній сумі 692 910 грн. 03 коп.
Оскільки відповідачем зобов`язання за договором позики у добровільному порядку виконано не було і позивач був змушений звернутися з позовом до суду, позивачем також понесені витрати по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення доказів у розмірі 420 грн. 40 та сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 6 930 грн. 00 коп., вказані витрати, з огляду на ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Що стосується стягнення судових витрат, витрачених позивачем на правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.
У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Із наведеного вище слідує, що сторона, яка заявляє вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язана надати відповідні докази, які у причинно-наслідковому зв`язку підтверджують затрачений час на правову допомогу, надану в справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та фактичну передачу виконаних адвокатом робіт, які, зокрема, можуть міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Керуючись ст.ст.12,13,81,141,265,280,354 ЦПК України, ст.ст. 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, суд -
Позов представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Берової Ольги Василівни до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ) загальну суму боргу за договором позики в розмірі - 692 910 грн. 03 коп.(шістсот дев`яносто дві тисячі дев`ятсот десять гривень 03 коп., а саме - суму боргу по розписці -692 000 грн. 00 коп. та відсотки за користування грошовими коштами в сумі 910 грн. 03 коп.(дев`ятсот десять гривень 03 коп.),
Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 6 930, 00 грн. та 420, 40 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 13 200,00 грн.
В іншій частині задоволення позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Святошинським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Н.О. Горбенко