Житомирський апеляційний суд
Справа №273/772/20 Головуючий у 1-й інст. Бєлкіна Д. С.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №273/772/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційними скаргами Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 01 жовтня 2020 року

та додаткове рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2020 року, які ухвалені під головуванням судді Бєлкіної Д.С. у м. Баранівці,

в с т а н о в и в:

31 березня 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк» або банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути заборгованість у сумі 935 223,61 грн. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 09 січня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №ZRIWGA00004210. За умовами договору банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 118 225 грн. до 08 січня 2023 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Погашення заборгованості мало здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен був надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж), який складається з заборгованості за тілом кредиту, процентами та комісією. У випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач сплачує банку проценти за користування кредитом у подвійному розмірі. Банк надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому кредитним договором. Проте відповідач не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за тілом кредиту та не сплатив проценти та комісію, тобто відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку із чим станом на 13 березня 2020 року утворилася вищевказана заборгованість, яка складається із: тіла кредиту в сумі 191 204,46 грн, відсотків за користування кредитом - 169 338,78 грн, комісії за користування кредитом - 14 131,23 грн, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором - 515 776,59 грн, штрафу - 250 грн (фіксованої частини) та 44 522,55 грн (процентної складової).

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 01 жовтня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банка заборгованість за кредитним договором від 08 січня 2008 року №ZRIWGA00004210 у сумі 205 335,69 грн, з яких 191 204,46 грн заборгованість за тілом кредиту та 14 131,23 заборгованість за комісією за користування кредитом. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено та вирішено питання судового збору.

Додатковим рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2020 року стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13 581,78 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції від 01 жовтня 2020 року в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом, пені та штрафу, АТ КБ «ПриватБанк» у відмовленій частині подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 01 жовтня 2020 року в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у пункті 4.5 кредитного договору прописано, що термін позовної давності з вимог про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки (пені та штрафів) встановлюється тривалістю 5 років. Також не взято до уваги той факт, що сторони домовилися про збільшення позовної давності тривалістю до 50 років, з чим ОСОБА_1 погодився, власноруч підписавши додаткову угоду. Проте всупереч умов договору суд застосував спеціальну позовну давність в один рік відносно вимог про стягнення неустойки. Протирічать обставинам справи й висновки суду першої інстанції про те, що друга вимога позивачем до відповідача була пред`явлена 06 вересня 2017 року шляхом направлення ОСОБА_1 відповідного письмового повідомлення та попередження про звернення банку до нотаріуса про видачу виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором у безспірному порядку, оскільки рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 14 травня 2018 року в цивільній справі №273/238/18 встановлено, що документи на підтвердження отримання боржником претензії відсутні. Суд першої інстанції відмовив у стягненні процентів за користування кредитом безпідставно пославшись на те, що у кредитному договорі сторони не визначилися із розміром процентів після закінчення строку дії договору та позивач вимог з підстав, передбачених ст.ст.625,1048 ЦК України, не пред`являв, хоча суд повинен дати правильну юридичну кваліфікацію фактичним обставинам, навіть якщо сторона на цю норму права не посилається.

Також АТ КБ «ПриватБанк» не погодилося з додатковим рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2020 року. Просить додаткове рішення скасувати, а заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Біленького В.В. про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишити без розгляду. Зазначає, що зі змісту оскаржуваного рішення не вбачається, що представником відповідача до закінчення судових дебатів у справі була подана відповідна заява, що є обов`язковою умовою для вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Не здійснивши перевірки часу, витраченого адвокатом на надання послуг, не надавши оцінки обсягу наданої правової допомоги, суд не мав об`єктивних підстав задовольняти заяву позивача про компенсацію витрат на правову допомогу. Також не надано фінансового документа, який би підтверджував понесення витрат на професійну правничу допомогу, а жодним нормативно-правовим актом не передбачено вчинення адвокатом «посвідчувального напису».

Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшли відзиви на апеляційні скарги, в яких представник відповідача просить залишити апеляційні скарги без задоволення. Зазначає, що суд об`єктивно дослідив обставини справи, застосувавши при вирішенні спору положення ст.611 ЦК України та з врахуванням клопотання про застосування строку позовної давності, обґрунтовано відмовив в задоволенні вимог про стягнення процентів та неустойки. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу зазначає, що в суді першої інстанції на судовому засіданні 04 вересня 2020 року дане питання з`ясовувалося суддею. Представниками відповідача до початку судових дебатів було заявлено, що дану заяву разом з доказами буде подано протягом 5 днів після ухвалення рішення по суті позовних вимог, що узгоджується з нормами частини восьмої ст. 141 ЦПК України. Фактом реальної оплати послуг адвокатів є посвідчувальний напис адвоката про оплату в акті прийому-передачі наданих послуг.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції від 01 жовтня 2020 року в оскарженій частині, тобто в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом у сумі 169 338,78 грн., пені у сумі 515 776,59 грн, штрафу - 250 грн. фіксованої частини і 44 522,55 грн. процентної складової та додаткового рішення від 16 жовтня 2020 року відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Виходячи із засад диспозитивності цивільного судочинства, апеляційний суд не перевіряє законність та обґрунтованість рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 01 жовтня 2020 року в частині стягнення з відповідача на користь банка тіла кредиту в сумі 191 204,46 грн. та комісії в сумі 14 131,23 грн., приймаючи до уваги ту обставину, що рішення суду першої інстанції від 01 жовтня 2020 року в задоволеній частині не оскаржується.

Відмовляючи у повному обсязі у стягненні процентів за користування кредитом по суті, суд першої інстанції виходив із того, що у кредитному договорі сторони не визначилися з розміром процентів після закінчення строку дії договору, кредитодавець змінив строк дії кредитного договору, скориставшись правом на пред`явлення вимоги про дострокову сплату кредитних коштів, але банк вимог про стягнення процентів за користування коштами з підстав, передбачених ст.ст.625,1048 ЦК України, не пред`явив. Разом із тим, суд першої інстанції відмовив у задоволенні вимог про стягнення пені та штрафу за спливом спеціального річного строку позовної давності.

Апеляційний суд не може повністю погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 09 січня 2008 року між сторонами був укладений кредитний договір № ZRIWGA00004210, за умовами якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти на строк по 08 січня 2023 року в розмірі 100 000 грн, а також у розмірі 18 225 грн на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати.

Відповідач у апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, яким із нього стягнута на користь банка заборгованість за тілом кредиту та комісія не оскаржив. Отже, останній погодився із тим, що банк свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів виконав у повному обсязі.

За умовами пункту 7.1 кредитного договору погашення заборгованості за основним зобов`язанням належало здійснювати ОСОБА_1 щомісячними платежами, до якого входить заборгованість за тілом кредиту, проценти та комісія.

У пунктах 4.1,7.4 кредитного договору прописано, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом, ОСОБА_1 сплачує банку пеню у розмірі, який зазначений у п.7.4 договору за кожний день прострочки. При цьому проценти за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково не нараховуються. При порушенні ОСОБА_1 зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні.

Також у пункті 4.3 кредитного договору зазначено, що при порушенні ОСОБА_1 строків платежів за будь-яким із прописаних зобов`язань, передбачених кредитним договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн + 5% від суми позову.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, умовами кредитного договору за одне і теж ж порушення (порушення строків платежу) передбачена подвійна відповідальність - сплата пені та штрафу, хоча відповідно до статті 61 Конституції України, яка є нормою прямої дії, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а тому не може бути одночасно стягнутий з відповідача за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань штраф та пеня. Отже, у стягненні пені у сумі 515 776,59 грн. апеляційний суд відмовляє по суті з мотивів, які зазначені вище.

Згідно з частиною третьою ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Так, у заяві від 22 липня 2020 року представник відповідача наголосив про застосування строків позовної давності: трирічного щодо основної суми, процентів за користування та комісії (ст.257 ЦК України) та річного строку щодо неустойки (п.1 частини другої ст.258 ЦК України). При цьому в заяві одночасно зазначено, що зі спливом строку позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Водночас за нормою частини першої ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Так, у пункті 4.5 кредитного договору зазначено, що терміни позовної давності з вимог про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

15 січня 2014 року між сторонами укладена додаткова угода до кредитного договору, за умовами якої пункт 7.1 кредитного договору викладений у новій редакції. Банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти на строк з 09 січня 2008 року до 08 січня 2023 року в розмірі 100 000 грн. та у розмірі 60 322,29 грн. на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом процентів із 16 жовтня 2008 року по 01 лютого 2009 року у розмірі процентної ставки 16,08% на рік, із 01 лютого 2009 року у розмірі - 25,32% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом. Періодом сплати вважається з «10» по «15» число кожного місяця. Окрім того, додатковою угодою №2 до кредитного договору сторони узгодили, що термін позовної давності з вимог про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 50 років. У додатку до додаткової угоди зазначений щомісячний платіж, який включає частину неповернутого тіла кредиту, частину процентів за користування кредитом та комісію.

Відповідно до норми частини другої ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що банк 18 жовтня 2014 року відправив ОСОБА_1 письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором, якою повідомив, що термін повернення кредиту та сплати плати за кредитом вважається таким, що настав, а кредит і плата за кредит - обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі протягом п`яти календарних днів з дати відправлення письмової вимоги. Отже, у жовтні 2014 року банк змінив строк виконання основного зобов`язання (18 жовтня 2014 року + 5 днів = 23 жовтня 2014 року).

Апеляційний суд не може вважати, що банк змінив строк виконання основного зобов`язання за вимогою від 06 вересня 2017 року, оскільки у ній прописано, що банк вимагає від ОСОБА_1 повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, в тридцятиденний строк із дня отримання цієї вимоги. Проте, заочним рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 14 травня 2018 року встановлено, що документи на підтвердження отримання боржником претензії відсутні.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Як убачається із розрахунку заборгованості, який підтверджується відомостями про рух коштів, у період із 09 січня 2008 року по 23 жовтня 2014 року, перерви між сплатами процентів за користування кредитом не перевищували п`яти років, вже не говорячи про п`ятдесятирічний строк.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором, який наданий апеляційному суду банком, заборгованість за процентами за користування кредитним коштами на час зміни банком строку виконання основного зобов`язання становить 22 146,45 грн. Цей розрахунок відповідачем належними доказами не спростований та виготовлений із використанням наступних процентних ставок: за період із 09 січня 2008 року до 10 жовтня 2008 року на рівні 15% річних, із 16 жовтня 2008 року до 01 лютого 2009 року на рівні 16,08% річних, із 01 лютого 2009 року на рівні 25,32% річних, що відповідає домовленостям сторін за додатковою угодою. За таких обставин, з відповідача на користь позивача належить стягнути проценти за користування кредитом у сумі 22 146,45 грн.

У стягненні решти процентів за користування кредитом у сумі 147 192,33 грн. слід відмовити за безпідставністю, оскільки згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

До такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. Наразі від такої правової позиції не відступлено.

Оскільки, банком було змінено строк дії кредитного договору з 08 січня 2023 року на 24 жовтня 2014 року, тому і стягненню на користь банку підлягають проценти, які визначені станом на 24 жовтня 2014 року в сумі 22 146,45 грн. Розрахунку заборгованості за процентами за користування кредитом після 24 жовтня 2014 року на підставі ст.1048 або ст.625 ЦК України суду не надано.

Із огляду на вищевикладене, у банка виникло право на штраф, але проценти на неустойку не нараховуються, що зазначено у частині другій ст.550 ЦК України. Отже, процентну складову штрафу належить розрахувати наступним чином: 191 204,46 грн. (тіло кредиту) + 22 146,45 грн. (проценти за користування кредитом) +14 131,23 грн. (щомісячна комісія) = 227 482,14 грн х 5% = 11 374,11 грн. Саме таку процентну складову штрафу належить стягнути з відповідача на користь банка, а також 250 грн. фіксованої частини штрафу.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь банка стягується судовий збір пропорційно до задоволених вимог, які задовольняються на 25,54% (238 856,25х100: 935 223,61).

Відповідно до положень ст.376 ЦПК України рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 01 жовтня 2020 року в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог та стягненні судового збору скасовується та ухвалюється в цій частині нове судове рішення, яким стягується з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 22 146 грн. 45 коп. та штраф: 250 грн. фіксованої частини і 11 374 грн. 11 коп. процентної складової. У стягненні решти процентів за користування кредитом, процентної складової штрафу і пені відмовляється та стягується з відповідача на користь банка 7 776 грн. 93 коп. судового збору.

Доводи апеляційної скарги відносно додаткового рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2020 року, яким стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13 581 грн. 78 коп., у яких йдеться про не подання до закінчення судових дебатів заяви, не здійснення перевірки часу на надання послуг, оцінки обсягу наданої правової допомоги, не надання фінансового документа, який би підтверджував понесення витрат на професійну правничу допомогу спростовуються матеріалами справи.

Так, у відзиві на позовну заяву від 11 травня 2020 року представником відповідача зазначено про те, що розмір попередніх (орієнтовних) витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 15 000 грн. та докази оплати і детальний опис буде подано згідно з ст.141 ЦПК України. Окрім того, аналогічне за змістом повідомлення викладено у письмовій промові в судових дебатах від 28 вересня 2020 року. Отже, до початку судових дебатів представниками відповідача заявлено про те, що заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу разом із доказами, буде подано протягом 5-ти днів після ухвалення рішення по суті, що відповідає нормам частини восьмої ст.141 ЦПК України.

Посилання на те, що не надано оцінки обсягу наданої правової допомоги грунтуються на переоцінці доказів, яким правильна надана оцінка судом першої інстанції та здійснено перевірку часу на надання послуг.

Отже, відповідачем документально підтверджено понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, а доводи апеляційної скарги щодо не надання фінансового документа, який би підтверджував понесення витрат, спростовуються наявністю у матеріалах справи доказів, які доводять здійснення відповідачем витрат, необхідних для надання йому адвокатами правничої допомоги. Також частина восьма ст.141 ЦПК України уповноважує суд встановлювати на підставі поданих сторонами доказів не лише розмір витрат, які сторона сплатила, а й має платити у зв`язку з розглядом справи.

Разом із тим, відповідно до п.3 частини другої ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносяться й витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Банку відмовлено у задоволенні позову на 74,46%, а тому з позивача на користь відповідача належить до стягнення пропорційно до відмовлених позовних вимог витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12 956,04 грн. (17 400 х 74,46 : 100).

Отже, додаткове рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2020 року належить змінити, зменшивши витрати на професійну правничу допомогу з 13 581,78 грн.78 коп. до 12 956 грн. 04 коп.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення задовольнити частково.

Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 01 жовтня 2020 року в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог та стягненні судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (; м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 22 146 грн. 45 коп. та штраф: 250 грн. фіксованої частини і 11 374 грн. 11 коп. процентної складової.

У стягненні решти процентів за користування кредитом, процентної складової штрафу та пені відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (; м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) 7 776 грн. 93 коп. судового збору.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на додаткове рішення задовольнити частково.

Додаткове рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2020 року змінити, зменшивши витрати на професійну правничу допомогу з 13 581 грн.78 коп. до 12 956 грн. 04 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 23 лютого 2021 року.