Справа № 525/542/21
Провадження № 2/525/264/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.12.2021 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої - судді Прасол Я.В.,

секретаря судових засідань - Хоменка М.М.,

з участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Лисенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину квартири,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Великобагачанського районного суду Полтавської області з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 27.06.1993 до 30.11.2018 він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі 23.01.2008 ними було придбано за спільні кошти однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , договір купівлі-продажу був оформлений на ім`я відповідача. Після укладення договору купівлі-продажу, вони сім`єю восени 2008 року переїхали до неї, де спільно проживали до припинення шлюбних відносин. Після розірвання шлюбу у даній квартирі залишилася проживати відповідачка ОСОБА_2 , позивач з 09.03.2018 доступу до неї не має. Вважає, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки була придбана у період зареєстрованого шлюбу та за спільні кошти, у зв`язку з чим просив визнати квартиру спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири.

Ухвалою Великобагачанського районного суду від 31.05.2021 було відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче засідання на 01.07.2021. Відповідачу було направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви з додатками.

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 01.07.2021 витребувано по справі додаткові докази, підготовче засідання відкладено на 22.07.2021.

Ухвалою суду від 06.09.2021 було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду на 04.10.2021, та відкладено на 23.10.2021,19.11.2021, 16.12.2021, з поважних причин.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Лисенко Н.В. підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просили позов задовільнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до положень п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України також відповідач повідомлялася за фактичним місцем проживання та за місцем роботи, шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-порталі Судової влади України.

Ухвалою суду від 16.12.2021 постановлено проводити заочний розгляд справи.

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Лисенко Н.В., вивчивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку приходить до переконання, що заявлений позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що сторони по справі у період з 27.06.1993 по 30.11.2018 перебували у зареєстрованому шлюбі, шлюб розірвано рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 23.10.2018, яке набрало законної сили 30.11.2018 (а.с. 14).

23.01.2008 подружжя придбало квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі продажу укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 23.01.2008, посвідченого державним нотаріусом Великобагачанської державної нотаріальної контори Полтавської області Бутенко Л.І. 23.01.2008, зареєстрованим у реєстрі за №269 (а.с.59).

Договір 23.01.2008 зареєстрований у Державному реєстрі правочинів за №2646351, що підтверджується Витягом про реєстрацію у Державному реєстрі правочинів ( а.с. 56).

Під час укладення договору ОСОБА_1 надав письмову, нотаріально засвідчену згоду ОСОБА_2 на придбання квартири АДРЕСА_1 за спільні кошти подружжя ( а.с. 47).

Відповідач право власності на дану квартиру у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно не зареєструвала ( а.с. 62).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до положень ст. 334 ЦК України ( в редакції на момент укладення договору купівлі-продажу майна), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законо м. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте у результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В силу ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відтак спільне майно подружжя, за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з врахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя.

Частиною 2 ст.183 ЦК України визначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Частинами 1 ст.368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Частинами 1, 2, 3 ст.372 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Під час розгляду справи не встановлено обставин, які мають істотне значення для відступу від засад рівності часток при поділі майна подружжя.

Виходячи з наведеного, суд вважає необхідним визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вищевказаної квартири.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За загальним правилом, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а у разі відмови в позові - на відповідача.

Поряд з цим, згідно частини 3 цієї статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог щодо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Враховуючи положення ст.141 ЦПК України, суд приходить до переконання, що підлягає стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по справі (судовий збір) в розмірі 908 грн.

За змістом п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

З позову вбачається, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які поніс ОСОБА_1 і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи становить 2000-3000 грн. (витрати на правничу допомогу адвоката) (а.с.15).

На підтвердження понесених по справі витрат на надання правничої допомоги стороною позивача надано до суду акт здавання-приймання наданих послуг від 16.12.2021, та розрахунок витрат, згідно яких адвокатом Лисенко Н.В. надано ОСОБА_1 наступні послуги: складання позовної заяви ( включаючи консультації позивача, вивчення судової практики) - 1000 грн.; ведення справи в суді 2000 грн., з них: ознайомлення з матеріалами справи, участь у підготовчих та судових засіданнях, на загальну суму 3000 грн. та квитанції про отримання адвокатом Лисенко Н.В. від ОСОБА_1 грошових коштів: у сумі 1000 грн. за підготовку та складання позовної заяви від 11.05.2021; у сумі 1000 грн. за ведення цивільної справи в суді від 06.09.2021; у сумі 1000 грн. за ведення цивільної справи в суді від 04.10.2021. На підтвердження повноважень представника раніше до матеріалів справи було надано ордер серії ПТ №228841 про надання правової допомоги від 30.06.2021, виданий на підставі договору про надання правової допомоги №11 від 02.06.2021 та витяг з угоди на представництво інтересів у цивільній справі №11 від 02.06.2021.

Згідно з положеннями статті 137 ЦПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу між сторонами за результатом розгляду справи, визначається відповідно до умов договору про надання правничої допомоги та встановлюється на підставі наступних доказів: детального опису робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках надання правничої допомоги по певній справі; доказів вартості робіт (послуг) адвоката, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; детального опису витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги витрат адвоката; доказів здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До матеріалів справи не додано жодних доказів про представництво інтересів позивача по справі Оришича адвокатом Лисенко Н.В. на момент підготовки та подання позовної заяви, оскільки позовна заява до суду була подана 12.05.2021, а договір про надання правової допомоги укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Лисенко Н.В. 02.06.2021, за характером угоди, останній укладений на ведення цивільної справи у Великобагачанському районному суді, у зв`язку з чим суд приходить до переконання про часткове задоволення вимог позивача в частині відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн., що складаються з ведення справи у суді: ознайомлення з матеріалами справи, участь у підготовчих та судових засіданнях. У частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 1000 грн. за складення позовної заяви ( включаючи консультації позивача, вивчення судової практики) сплачених згідно квитанції від 11.05.2021, слід відмовити.

Керуючись ст.ст.4, 11, 12, 13, 76-80, 81, 83, 128, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені по справі судові витрати у розмірі 2908 ( дві тисячі дев`ятсот вісім) гривень, з яких: 908 грн. судовий збір та 2000 грн. за надання правової допомоги.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) часників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП- НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ;

представник позивача: адвокат Лисенко Наталія Василівна, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №248 від 26.12.1995, адреса місця здійснення діяльності: АДРЕСА_4 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 .

Повне рішення суду складено 24.12.2021.

Суддя Я.В. Прасол