Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 357/2190/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2021 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Ярмола О. Я. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

26.02.2021 року на адресу суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Одночасно з подачею позову, позивач подала заяву про забезпечення вищевказаного позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби: легковий автомобіль «Renault Kangoo» синього кольору, 2010 року випуску, кузов НОМЕР_1 , н.з НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 та причіп легковий «УВН-810080», синього кольору, 2009 року випуску шасі VIN НОМЕР_4 н.з. НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 .

Крім того, заявник просить заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії в тому числі, користуватись та керувати транспортними засобами.

Предметом позовної заяви є визнання об`єктом спільної сумісної власності, як майна набутого у шлюбі позивачем і відповідачем, а саме: легкового автомобіля «Renault Kangoo» синього кольору, 2010 року випуску, кузов НОМЕР_1 , н.з НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 та причіпа легкового «УВН-810080», синього кольору, 2009 року випуску шасі VIN НОМЕР_4 н.з. НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 , та визнання права власності за позивачем на 1/2 спірного майна. У своїй заяві заявник зазначає, що автомобіль та причіп перебувають у володінні і користуванні відповідача, який обмежує їй доступ до майна. Заявнику стало відомо, що відповідач має намір зняти з обліку та продати зазначений автомобіль без її згоди, тому невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання в майбутньому рішення суду, та порушить право власності позивача на частку у спірному майні. В обґрунтування своїх вимог щодо, заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії в тому числі, користуватись та керувати транспортними засобами заявник вказує на те, що відповідач користується транспортними засобами у своїх потребах, наслідком чого є втрата вартості спірного майна в результаті амортизації і його зносу, є ризики знищення чи пошкодження майна, крім того одноособове використання спірного майна відповідачем порушує права позивача, як співвласника на користування об`єктом спільного майна подружжя.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши доводи заявника, суд приходить до висновку, що заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові №6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Так, згідно листа Територіального сервісного центу № 3242 у Єдиному державному реєстрі МВС Територіального сервісного центру 322 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській області, станом на 04.02.2021 року, за гр. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_7 зареєстровані та перебувають на обліку: з 27.11.2009 року причіп легковий «УВН-810080», синього кольору, 2009 року випуску шасі VIN НОМЕР_4 н.з. НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 , з 13.09.2018 року легковий автомобіль «Renault Kangoo» синього кольору, 2010 року випуску, кузов НОМЕР_1 , н.з НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 .

Враховуючи, що заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог (поділ спільного майна подружжя, а саме спірного автомобіля та причіпа), суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно існує спір щодо права власності на вказане майно і невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Спосіб забезпечення позову, про застосування якого просить заявник, є співмірним, оскільки забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний автомобіль та причіп, жодним чином не позбавляє власника права володіння ними. Також, арешт на автомобілі та причіп ніяким чином не впливає на будь-чиє право користування вказаним майном.

Крім того, згідно п. 10 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Або згідно положень ч.7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Вжиття заходів забезпечення позову буде мати наслідком, лише, збереження існуючого становища до розгляду даної справи по суті та ніяким чином не зумовить фактичного вирішення спору по суті. А у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ст. 158 ЦПК України).

Отже, суд враховує розумність та співрозмірність обмеження права власності, враховує наслідки арешту майна, правову підставу для арешту майна, характер спірних правовідносин, вагомість поданих доказів та виходить з висунутих у цій справі позовних вимог, оскільки невжиття таких заходів може призвести до утруднення чи невиконання можливого рішення суду, а тому вважає, що вимога про накладення арешту на зазначені автомобіль та причіп, підлягає до задоволення.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України, оскільки з матеріалів справи вбачається, що предметом спору між сторонами є вирішення питання про право власності саме на те майно, на яке позивач просить накласти арешт, унеможлививши тим самим його відчуження до вирішення справи.

Щодо вимог заяви про забезпечення позову шляхом заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії в тому числі, користуватись та керувати транспортними засобами, суд приходить до висновку, що в цій частині заяви слід відмовити, оскільки вказаний спосіб забезпечення позову не відповідає вимогам закону щодо зазначення осіб, на яких покладається певний обов`язок.

Крім того, накладення арешту на спірний автомобіль та причіп є достатнім заходом для обмеження права відповідача на розпорядження спірним автомобілем та причіпом, а також проведення будь яких реєстраційних дій щодо спірного автомобіля та причіпа на іншу особу, а відтак вимоги заявника про заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії в тому числі, користуватись та керувати транспортними засобами, як окремий вид забезпечення позову задоволенню не підлягають.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову- задовольнити частково.

Накласти арешт на легковий автомобіль «Renault Kangoo» синього кольору, 2010 року випуску, кузов НОМЕР_1 , н.з НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 та причіп легковий «УВН-810080», синього кольору, 2009 року випуску шасі VIN НОМЕР_4 н.з. НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 .

В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Ухвалу про забезпечення позову заявнику та всім особам для негайного виконання, яких стосуються заходи забезпечення позову і відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Ухвала про забезпечення позову підлягає до негайного виконання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала складена та підписана 02.03.2021 року.

СуддяО. Я. Ярмола