Справа № 501/2937/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року м. Чорноморськ

Іллічівський міський суд Одеської області, суддя Тюмін Ю.О.

Секретар судового засідання Морозова Л.Ю.

Позивач - ОСОБА_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Профспілка робітників морського транспорту морського порту «Чорноморськ».

Представник третьої особи - Бризгалов С.О.

Відповідач - Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ».

Представники відповідача - Марченко Д.В., Марченко О.М.

Вимоги позивача:

- визнати наказ № 449 від 16.12.2019 р. Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» незаконним - таким, що виданий з порушенням норм права, як такий, що не передбачає жодних змін в організації виробництва і праці, та скасувати його;

- визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» за №260/0-11 від 28.07.2020 р. про звільнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 40 КЗпП України;

- поновити ОСОБА_1 на посаді менеджера Готельного комплексу «Моряк» ДП «МТП «Чорноморськ»;

- зобов`язати відповідача провести компенсацію сум вимушеного прогулу позивачу за весь період вимушеного прогулу;

Стислий виклад позиції позивача

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка працювала в ДП «МТП «Чорноморськ» (далі - Порт) менеджером в Готельному комплексі «Моряк» (далі - Готель).

28.07.2020 року вона наказом в.о. директора порту за №260/0-11. була звільнена з підприємства за ч.1 ст.40 КЗпП України. Вважає, що наказ є незаконним з таких підстав:

- згідно з вимогами ч.1, ч.7 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виробничого органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Профспілка робітників морського транспорту морського порту «Чорноморськ» (далі - Профспілка) згоди на її звільнення не надала, а тому вона підлягає поновленню на роботі;

- зміни в організації виробництва і праці не відбулися, були ліквідовані керівні посади заступників директора порту, а створені інші посади заступників Порту. Готель продовжує працювати, порушене її переважне право на залишення на роботі;

- відповідач не проводив консультації з Профспілкою стосовно заходів щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків звільнень;

- в порушення ст. 43 КЗпП України її звільнили не через два місяці, а через три - оскільки її попередили про звільнення 18 березня, то мали звільнити з 18 травня по 18 червня 2020 року.

Стислий виклад пояснень третьої особи

Пояснення третьої особи (т. 1 а.с. 88 -89, т. 2 а.с. 1 - 6) узгоджуються з позицією позивачки, зазначеною в позовній заяві.

Представник третьої особи Бризгалов С.О. в судовому засіданні також пояснив, що наказ про зміни в організації праці підписала не уповноважена особа, оскільки це мав зробити директор, а видав наказ виконуючий обов`язки, який не пройшов конкурсного відбору.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач надав відзив на позовну заяву (т. 1 а.с. 156 - 168), в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на такі обставини:

- з кінця 2019 року порт знаходиться на етапі подолання фінансової кризи. Готель є збитковим структурним підрозділом порту, який не здійснює діяльність профільного напрямку виробничої сфери порту.

- Відповідно ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. п. 3 наказу в.о. директора порту від 16.12.2019 р. № 449 «Про зміни в організації виробництва праці» зі змінами згідно наказів в.о. директора порту «Про внесення змін до наказу від 16.12.2019 р. №449» від 20.12.2019р. №468 та 19.03.2020р. №85, структурний підрозділ порту ГК «Моряк» ліквідовано з 01.05.2020р. При ліквідації Готелю було проведено ліквідацію всіх робочих місць та посад в даному структурному підрозділі, що складають його штатний розпис.

- позивачці було запропоновано перевестися на одне із наявних вакантних робочих місць, однак вона не надала згоду на її переведення.

- на виконання вимог ч. 1 ст. 43 КЗпП України, відповідач звернувся до Профспілки із поданням на звільнення позивачки, однак Профспілка відповіла про неможливість розглянути це питання через обмеження карантину, однак це суперечить вимогам трудового законодавства, а тому профспілка пропустила встановлений строк на відповідь, у зв`язку з чим вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації дав згоду на розірвання трудового договору.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві. Водночас, пояснила що юридично, відповідно до наказів підприємства Готель ліквідований, а чи функціонує він фактично їй невідомо.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Позивачка працювала в Порту менеджером в Готелі, що підтверджується копією трудової книжки (т. 1 а.с. 70 - 72).

Наявність у підприємства фінансових труднощів підтверджується розшифровкою дебіторської заборгованості, Звітами про фінансові результати, а також відомостями про кількість коштів на рахунках підприємства (т. 1 а.с. 191 - 203).

Відповідно до п. 2.1.5 Колективного договору ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», при змінах в організації виробництва і праці, пов`язаних з ліквідацією структурних підрозділів порту (чи окремих об`єктів, які входять в структурні підрозділи порту) у зв`язку з укладенням портом договорів про спільну діяльність, управління майном, інвестиційних та інших договорів, за якими майно порту передається в користування іншим суб`єктам господарювання, передбачати в таких договорах трудові та соціальні гарантії працівників порту, яких ці зміни стосуються, на рівні, не нижче чинного Колективного договору (т. 1 а.с. 95 - 97).

П. 2.1.7 Колективного договору забороняє Порту проводити цілеспрямовані скорочення працівників доти, доки не будуть використані всі можливості для збереження робочих місць і до цього не примусить економічна ситуація в порту. В такому випадку заздалегідь, не менше ніж за три місяці повідомляти профспілки та вести з ними перемови з дотримання прав та інтересів працівників, які підлягають скороченню.

Відповідно до ч. 2 ст. 494 КЗпП України ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення.

Адміністрація Порту спільно з Профспілками уклали Угоду про проведення спільних заходів по виводу Порту з фінансової кризи (т. 1 а.с. 101 - 102).

Зокрема, відповідно до п/п «в» п. 2.1. Угоди Порт готує та подає до Міністерства інфраструктури України та Чорноморської міської ради документи про передачу на баланс міської громади, пакетом, наступні непрофільні активи, зокрема, ГК «Моряк».

П. 2.5. Угоди передбачає, що Порт готує та видає накази про зниження посадових окладів (тарифних ставок) керівного складу Порту на період подолання фінансової кризи підприємства; встановлює жорсткий контроль витрат, пов`язаних з закупівлями через систему прозоро та надає відповідну інформацію профспілкам за їх вимогою.

Відповідні заходи передбачені Планом реалізації заходів щодо виведення з фінансової кризи Порту (т. 1 а.с. 103 - 107).

В Порту вживалися заходи з подолання фінансової кризи шляхом видання відповідних наказів: про встановлений неповний робочий тиждень тривалістю 32 години; про скасовання надбавок за виконання особливо важливої роботи; про призупинення нарахування та виплату оплат та доплат (т. 1 а.с. 149, 183 - 190).

На розгляді Чорноморської міської ради перебуває питання передачі об`єктів, які перебувають на балансі Порту, до комунальної власності Чорноморської територіальної громади в особі Чорноморської міської ради Одеської області (т. 1 а.с. 216 - 221).

Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Безстроковий трудовий договір, тобто такий, що укладений на невизначений строк, є гарантією, що працівник буде звільнений та втратить роботу не з настанням певного визначеного терміну та не в будь-який момент в залежності від бажання роботодавця, а виключно у випадку, прямо передбаченому законом, та з дотриманням порядку, встановленого законом з метою дотримання прав та мінімальних гарантій для працівника.

Суд не ставить під сумнів право суб`єкта господарювання, який незалежно від форми власності вправі на власний розсуд визначати організаційні та виробничі умови своєї діяльності, в тому числі, приймати рішення про закриття збиткових структурних підрозділів та/або скорочувати чисельність та/або штат працівників.

Разом з тим, дотримання балансу між свободою господарської діяльності та правом громадян на працю вимагає від суду на виконання статті 43 Конституції України захистити працівника від незаконного звільнення, тобто звільнення з порушенням встановленого законом порядку.

Усталена судова практика, положення якої викладені у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», а також у постанові Верховного суду від 06.05.2020 р. у справі № 487/2191/17, полягає в тому, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

28 листопада 2014 року наказом № 612-О позивачка була переведена постійно менеджером Готелю (т. 1 а.с. 176), у зв`язку з чим між сторонами існували трудові відносини.

Відповідно до п. 3 наказу в.о. директора Порту від 16.12.2019р. №449 «Про зміни в організації виробництва праці» зі змінами згідно наказів в.о. директора порту «Про внесення змін до наказу від 16.12.2019 р. №449» від 20.12.2019р. №468, прийнято рішення ліквідувати структурний підрозділ порту Готель з 01.04.2020 р. (т. 1 а.с. 177 - 179, 180 - 181).

Порт направив позивачці повідомлення про наступне звільнення та перелік посада для переведення (т. 1 а.с. 204 - 205). В повідомленні зазначено, що позивача інформують, що відповідно до наказів в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» від 16.12.2019 №449 № «Про зміну в організації виробництва і праці» та від 20.12.2019 №468 «Про внесення змін до наказів від 16.12.2019 №449» структурний підрозділ порту «Готельний комплекс «Моряк» та її робоче місце буде ліквідовано 01 квітня 2020 р. В тексті повідомлення міститься розпис відповідачки про його отримання 18 березня 2020 року.

Частиною 1 статті 492 КЗпП України встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Однак, позивачку повідомили, що вона буде звільнена у зв`язку з ліквідацією Готелю за 12 днів до дня запланованої ліквідації 01 квітня 2020 року.

Після того, як позивачка була повідомлена про звільнення у зв`язку з ліквідацією Готелю 01 квітня 2020 року, наказом від 19.03.2020 р. термін ліквідації було перенесено на місяць - на 01 травня 2020 року (т. 1 а.с. 182), однак, навіть враховуючи ці зміни позивачка була повідомлена не за два, а за 1 місяць та 12 днів до ліквідації Готелю.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

12 травня 2020 року Профспілка отримала подання на звільнення позивачки (т. 1 а.с. 208-211).

Частиною 2 ст. 43 КЗпП України передбачено, що у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Відповідно до ч. 5 ст. 43 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Однак, у строк до 31 травня 2020 року Профспілка не повідомила Порт про прийняте рішення у письмовій формі.

Лише 30 червня 2020 року Профспілка надала Порту відповідь про неможливість провести засідання щодо розгляду подання, посилаючись на обмеження зібрань в кількості більше 10 осіб на період карантину, а кворум профспілкового комітету вимагає присутності 22 членів комітету (т. 1 а.с. 90 - 91, 212).

Незважаючи на карантинні обмеження Профспілка не була позбавлена можливості організувати засідання дистанційно за допомогою технічних засобів зв`язку, у зв`язку з чим причини не розгляду подання є неповажними.

Крім того, в будь-якому разі, Профспілка порушила строки про повідомлення власника або уповноваженого ним органу про прийняте рішення, у зв`язку з чим у відповідності до положень ч. 5 ст. 43 КЗпП України вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації дав згоду на розірвання трудового договору.

Представник третьої особи в судовому засідання послався на недотримання переважного права позивачки на залишення на роботі.

Інститут отримання згоди на розірвання трудового договору має на меті запобігти порушенням прав працівника, який є членом профспілкової організації, при звільненні такого представника. Обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору має попередити порушення прав конкретного працівника, шляхом, зокрема встановлення обставин порушення його переважного права на залишення на роботі.

Такі твердження мають спиратися на обставини, що, по-перше, відповідачка належить до категорії осіб, які користуються переважним правом на залишення на роботі, а по-друге, що на такій самій посаді залишився працювати інший працівник, який не користується переважним правом на залишення на роботі. Однак, твердження Профспілки не ґрунтуються на таких обставинах. Також такі обставини не доведені позивачкою в судовому засіданні. Довідки по роботі з кадрами ці обставини не підтверджують (т. 1 а.с. 238, 239).

Однак, незважаючи на це, відповідач не мав права прийняти рішення про звільнення на підставі ч. 7 ст. 43 КЗпП України, оскільки ним були допущені порушення порядку звільнення позивачки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим на то органом у випадку змін в організації виробництва та праці, втому числі при скороченні чисельності або штату працівників.

В попередженні про звільнення позивачки, а також у наказі про її звільнення від 28.07.2020 р. (т. 1 а.с. 213) підставою зазначене - зміни в організації виробництва і праці шляхом скорочення штату працівників - ліквідація з 01.04.2020 р. Готелю з усіма робочими місцями та посадами, що складають його штатний розпис.

Однак, судом встановлено, що Готель не був ліквідований 01 квітня 2020 року, як це зазначено підставою для звільнення, не був він ліквідований також і 01 травня 2020 року відповідно до змін у відповідні накази. Таким чином, зміни в організації виробництва і праці, які були використані відповідачем як підстава для звільнення позивачки, насправді не були здійснені Портом.

По перше, позивачка була звільнена лише 28 липня 2020 року, тобто через чотири місяці після того, як її було попереджено про звільнення через два місяці. Звільнення відбулося через три місяці після запланованої ліквідації Готелю, тобто позивачка продовжувала працювати в Готелі і після 01 травня 2020 року - до 28 липня 2020 року.

На підтвердження здійснення змін в організації виробництва і праці відповідач надав Організаційні структури Порту (т. 2 а.с. 87, 88), однак надані структури суперечать встановленим судом обставинам та даним самого оскаржуваного наказу про звільнення, оскільки позивачка була звільнена з посади в Готелі зі спливом часу після запланованої його ліквідації.

Сам представник Порту в судовому засіданні не зміг відповісти ствердно, що Готель не працює навіть на момент розгляду судом справи, обмежившись поясненням, що про ліквідацію Готелю свідчать розпорядчі документи Порту.

Також, суд звертає увагу, що позивачка 18 березня 2020 року була попереджена про те, що буде звільнена через два місяці, однак продовжувала працювати протягом ще двох місяців після спливу цього строку.

Законодавець відводить два місяці на здійснення дій, якими супроводжується звільнення працівника. Протягом двох місяців роботодавець зобов`язаний вжити заходів з працевлаштування працівника, запропонувавши інші посади для переведення, врахувати переважне право на залишення працівника, отримати згоду профспілкової організації, після чого звільнити працівника.

Відповідач не звільнив позивачку у повідомлений строк, а це давало працівнику всі підстави правомірно розраховувати, що роботодавець відмовився від свого наміру звільнити її. Тому після спливу двомісячного строку, у випадку збереження наміру звільнити позивачку, роботодавець був зобов`язаний розпочати всю процедуру заново: знову попередити її за два місяці про наступне звільнення, запропонувати посади для переведення та звернутися за наданням згоди до Профспілки.

Однак, Порт не дотримався передбачених законом процедур - звільнив позивачку 28 липня 2020 року (т. 1 а.с. 213), не здійснивши протягом двох місяців, що передували звільненню, попередження працівника про наступне звільнення, не звертався до Профспілки за отриманням згоди на звільнення працівника.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що наказ в.о. директора Порту про звільнення позивачки за ч.1 ст. 40 КЗпП України незаконний та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Водночас, є необґрунтованими позовні вимоги про визнання наказу № 449 від 16.12.2019 р. Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» незаконним - таким, що виданий з порушенням норм права, як такий, що не передбачає жодних змін в організації виробництва і праці, та про його скасування.

Стаття 6 Господарського кодексу України визначає загальні принципи господарювання в Україні, серед яких, свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Питання про доцільність, своєчасність та законність рішення про визначення організаційної структури підприємством виходить за межі вирішення судом трудового спору, а тому позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування наказу № 449 від 16.12.2019 р. не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги мають бути частково задоволені, то судовий збір має бути стягнений з відповідача на користь позивача в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст. ст. 274, 279, 263 - 266 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Профспілка робітників морського транспорту морського порту «Чорноморськ».

Визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» за №260/0-11 від 28.07.2020 р. про звільнення з ДП «МТП «Чорноморськ» ОСОБА_1 за ч.1 ст.40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на Державному підприємстві «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на посаді менеджера Готельного комплексу «Моряк».

Зобов`язати Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ» виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.07.2020 р. по день поновлення на роботі.

Стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Рішення в частині поновлення на роботі допустити до негайного виконання.

Відмовити у задоволенні вимоги про визнання наказу № 449 від 16.12.2019 р. Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» незаконним - таким, що виданий з порушенням норм права, як такий, що не передбачає жодних змін в організації виробництва і праці, та про його скасування.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ», , місцезнаходження: Одеська область, м.Чорноморськ, вул.Праці, буд.6.

Заінтересована особа - Профспілка робітників морського транспорту морського порту «Чорноморськ», , місцезнаходження: Одеська область, м.Чорноморськ, вул.Праці, 6.

Повний текст рішення буде складено до 26 лютого 2021 року.

Суддя Ю.О. Тюмін