ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8480/21 Справа № 202/7970/20 Суддя у 1-й інстанції - Мачуський О. М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 липня 2021 року,

по справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи : Шоста Дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, ОСОБА_2 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2020 року до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи : Шоста Дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, ОСОБА_2 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що її батьком є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу між батьками позивача, що мало місце 05 вересня 1986 року, батько почав проживати за адресою: АДРЕСА_1 , а позивач залишилась проживати із матір`ю, однак спілкування із батьком не припиняла. Приблизно з 2007 року батько позивача почав спільно проживати з ОСОБА_2 , яка була проти його спілкування із позивачем. Наприкінці грудня 2018 року стан здоров`я батька позивача погіршився. Востаннє позивач спілкувалась з батьком на початку квітня 2019 року. Після цього, протягом кількох місяців позивач телефонувала батькові, однак на дзвінки відповідала ОСОБА_2 та повідомляла, що батько не може розмовляти. По приїзду до м.Дніпро, позивач неодноразово хотіла навідати ОСОБА_3 , однак за адресою проживання його не було. Про смерть батька позивач дізналась 09 червня 2020 року. Також, позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 здійснювала дії щодо прийняття спадщини померлого ОСОБА_3 .

Виходячи із викладеного, позивач просила суд визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном на три місяці з часу набрання законної сили даним рішенням.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи: Шоста Дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, ОСОБА_2 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 липня 2021 року у справі №202/7870/20, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити та визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 терміном на три місяці з часу набрання законної сили даним рішенням.

У відзиві Дніпровської міської ради на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 липня 2021 року просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 липня 2021 року у справі №202/7870/20 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи : Шоста Дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, ОСОБА_2 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями наступних документів: паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 27 лютого 2001 року Васильківським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , виданого 16 вересня 2000 року; свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 23 вересня 1983 року(а.с.8,10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Дніпро, помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 09 червня 2020 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Васильківському, Межівському, Покровському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть №4, сформованим 26 червня 2020 року, виданим Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)(а.с.11,12).

18 червня 2020 року до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_1 щодо видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_2 , що залишилась після смерті її батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 червня 2020 року, останній відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_2 , що залишилась після смерті її батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із відсутністю факту прийняття ОСОБА_1 спадщини після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15).

Також судом досліджено витребувану спадкову справу №285/2019, яка заведена на підставі заяви ОСОБА_2 від 04 червня 2019 року, до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини згідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 цієї статі часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

У відповідності до ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч.2 цієї статті - не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 "Про судову практику у справах про спадкування, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України.

Пропуск такого строку, позбавляє спадкодавця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору, який пропущено з поважних причин, і потребує пред`явлення нею позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року N 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі N 643/3049/16-ц (провадження N 61-39398св18).

Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Між тим у пункті 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 міститься роз`яснення, відповідно до якого судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини:1) юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини; 2) необізнаність особи про наявність спадкового майна; 3) похилий вік; 4) непрацездатність; 5) незнання про існування заповіту; 6) встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину; 7) відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини; 8) несприятливі погодні умови.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

У постановах від 11 листопада 2020 року по справі № 750/262/20, від 13 грудня 2018 року по справі № 459/295/16-ц та від 11 липня 2018 року по справі № 381/4482/16-ц Верховний Суд вказав, що за відсутності у спадкоємця перешкод для подання заяви, якщо він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. До відповідного висновку приходив і Верховний Суд України у постановах від 04 листопада 2015 року по справі № 6-1486цс15, від 26 вересня 2012 року по справі № 6-85цс12.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що зазначені позивачем причини пропуску строку, а саме: обмеження позивача в інформації про смерть батька, зупинення пасажирського міжміського сполучення через COVID-19 для прийняття спадщини не можуть бути підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки не є поважними.

Доводи апеляційної скарги, що для прийняття позивачем ОСОБА_1 спадщини у встановлений законом строк існували істотні труднощі є безпідставними, оскільки факт перешкоджання ОСОБА_2 спілкуванню ОСОБА_1 із батьком, приховування інформації про смерть батька та його поховання сам по собі не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини.

Актуальною залишається правова позиція, висловлена ВСУ при розгляді справи № 6-1486цс15 відповідно до якої Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова