Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 534/1017/20

Провадження №2/534/101/21

14 грудня 2021 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області

в складі суду: головуючого судді Солохи О.В.

з участю секретаря судового засідання Гончар С.Т.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представниці відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить (з урахуванням уточнених позовних вимог т.1 а.с. 92-95):

- визнати нежитлове приміщення №49 (стоматологічний кабінет) в будинку АДРЕСА_1 загальною площею 47,3 кв.м., об`єктом спільної сумісної власності;

- визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частину нежитлового приміщення №49 (стоматологічний кабінет) в будинку АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частину трактору колісного, ЮМЗ - 8040.2, 2004 року випуску, дата реєстрації: 10.09.2015 року, свідоцтво № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 ;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 автомобіль марки «Toyota» модель «Prado», 2007 року випуску, у сумі 277 690 грн;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсації вартості 1/2 частини медичної техніки у сумі 47 500 грн;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини трактору колісного марки «МТЗ-82», 1986 року випуску, свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 у сумі 63 652 грн 92 коп.;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості висновку експерта у сумі 3 000 грн;

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначає, що 27.03.2009 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 (т.1 а.с.14). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_6 , 2011 року народження (т.1 а.с.15).

За період шлюбних відносин сторонами було придбано (набуто) майно, що позивачка просить визнати спільною сумісною власністю та отримати компенсацію частини вартості спільного майна.

Ухвалою суду від 31.07.2020 позовна заява ОСОБА_1 прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче судове засідання (т.1 а.с.46).

27.08.2020 на адресу суду надійшов відзив на вимоги позивачки (т.1 а.с.73).

Ухвалою суду від 24.11.2020 підготовче провадження у справі закрито із призначенням справи до судового розгляду (т.1 а.с.168).

Ухвалою суду від 02.03.2021 було призначено судово будівельно технічну експертизу на час проведення якої провадження у справі було зупинено (т.1 а.с.211).

01.10.2021 року до суду надійшов висновок експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичних експертизи» №494/495 за результатами проведення судової будівельно технічної та оціночно будівельної експертизи (т.1 а.с.214 237).

Ухвалою суду від 11.10.2021 року поновлено провадження у справі та призначенням до судового засідання (т.1 а.с.238).

У судовому засіданні позивачка пояснила суду, що перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем. За період шлюбних відносин сторонами було придбано (набуто) майно, що позивачка просить визнати спільною сумісною власністю та отримати компенсацію частини вартості спільного майна. Зазначила, що договори щодо виконання робіт по реконструкції нежитлового приміщення стоматологічного кабінету заключено було нею особисто та сплачені кошти відповідно за розрахунком договірної ціни.

Адвокат позивачки просив задовольнити позовні вимоги з урахуванням уточнених позовних вимог. Зазначив, що якщо вартість майна істотно збільшилось, то застосовують норми ст. 62 СК України (що підтверджується висновком будівельної експертизи).

Відповідач позов не визнав. Пояснив, що нежитлове приміщення стоматологічного кабінету придбалось за кошти батьків ОСОБА_3 . Трактор колісний марки «ЮМЗ 8040.2», 2004 року випуску, перейшов йому у спадок . Відповідач вказує, що позивачка не приймала участі у придбанні трактора колісного марки «МТЗ-82», 1986 року випуску та автомобіля марки «Toyota» модель «Prado», 2007 року випуску.

У судовому засіданні представниця відповідача - адвокатка Живоглядова У.С. позовні вимоги не визнає та вважає, що вони не підлягають до задоволення. Вважає, що право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю гарантується ст.41 Конституції України. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Аналогічної думки дотримується й представник відповідача - адвокат Рябоконь О.В. У судовому засіданні заперечуючи обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 ним зазначено про наступне. Позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки положення ст.81 ЦПК України відбивають приватноправові засади змагальності цивільного процесу, відповідно до чого тягар доказування цілком покладається на сторін. Вказує, що відповідно до висновків будівельної експертизи, оціночна вартість поліпшення майна складає 337 875 грн. Позивачка має довести, що збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені її (власні) кошти чи власна трудова діяльність. Отже, правильним способом захисту є звернення до суду з вимогою про можливу компенсацію затрачених коштів, якщо у ОСОБА_1 будуть наявні відповідні докази. Сам факт перебування у шлюбі осіб у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання майна спільним.

Щодо стягнення на користь позивачки компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки «Toyota» модель «Prado», 2007 року випуску адвокат пояснює, що зазначений автомобіль реалізовано під час шлюбу, доказів того, що кошти від продажу були використані не в інтересах сім`ї відсутні.

Адвокат вважає необґрунтованими й вимоги позивача по відношенню до транспортних засобів, а саме: трактора колісного марки «МТЗ-82», 1986 року випуску ( ОСОБА_3 придбав за особисті кошти, отриманні з фермерської діяльності); трактора колісного марки «ЮМЗ 8040.2», 2004 року випуску (перейшов відповідачу у спадок).

Також, вказує, що зазначена позивачем вимога, щодо стягнення 1/2 частини медичної техніки у сумі 47 500 грн не підтверджена по справі жодними доказами.

Перед початком судових дебатів та під час самих судових дебатів представник позивача, з чим і погодилась сам позивачка, позовні вимоги підтримував частково. Зокрема, не підтримував позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_1 права приватної власності на 1/2 частину трактору колісного, ЮМЗ - 8040.2, 2004 року випуску, дата реєстрації: 10.09.2015 року, свідоцтво № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсації вартості 1/2 частини медичної техніки у сумі 47 500 грн.

Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, врахувавши їх доводи, пояснення відповідача та його представників та їх заперечення щодо мотивів, якими позивачка обґрунтовують свої вимоги, дослідивши письмові матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 27.03.2009 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 (т.1 а.с.14). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_6 , 2011 року народження (т.1 а.с.15).

До укладення шлюбу ОСОБА_3 набув у власність квартиру за адресою: квартира АДРЕСА_2 загальною площею 47,3 кв.м. Під час шлюбу було отримано дозвіл на зміну цільового призначення вказаного житлового приміщення у нежитлове стоматологічний кабінет, що підтверджується технічним паспортом від 29.11.2013 (т.1 а.с.21-32).

У період часу з 2010 по 2013 в квартирі АДРЕСА_3 проведено реконструкцію приміщення під стоматологічний кабінет, з окремим входом.

Позивачка вказує, що під час шлюбних відносин з ОСОБА_3 , вона приймала активну діяльність у проведенні реконструкцій приміщенні стоматологічного кабінету та вкладала кошти, отримані від заробітної плату та доходу від підприємницької діяльності, що підтверджується довідкою про доходи від 26.06.2020 ПАТ «ПГЗК» (т.1 а.с.17) та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якого ОСОБА_1 10.11.2008 була зареєстрована, як фізична особа-підприємець (т.1 а.с. 119).

Суд наголошує, що ст.41 Конституції України гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Отже, першою умовою виправданості втручання у права, гарантовані статтею першою Протоколу №1 до Конвенції є те, що воно має бути передбачене законом.

У статті 62 СК України таке втручання у право особистої приватної власності передбачено. У цій статті вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз частини першої статті 62 СК України свідчить, що визнання майна дружини, чоловіка за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя пов`язується із наявністю у сукупності двох умов:

1) істотність збільшення вартості майна. Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті. Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя;

2) істотність збільшення вартості має бути пов`язана зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Суд наголошує, що сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.

Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном.

Такий правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 453/320/16-ц.

Під трудовими затратами необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.

Істотність збільшення вартості майна має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

Позивачка наголошує, що у спірному об`єкті нерухомості здійснено необхідні будівельні та ремонтні роботи з перепланування та переобладнання в нежитлове приміщення стоматологічного кабінету, внаслідок чого вартість цього нерухомого майна істотно збільшилась.

На підтвердження того, що позивачка приймала активну участь у ремонтних роботах та вносила кошти щодо поліпшення умов спірного об`єкту нерухомості ОСОБА_1 надані документи, а саме: договір на виконання робіт від 25.05.2013 №25/06 (т.1 а.с.125-126); договір підряду від 01.03.2012 №1(т.1 а.с.127-131), договір підряду від 13.03.2013 №10 (т.1 а.с.132-136); довідка про вартість виконаних будівельних робіт і витрат (т.1 а.с.137); договір на розроблення і надання технічних умов щодо інженерного забезпечення об`єкту архітектури від 06.08.2012 (т.1 а.с.138-140); акт виконаних робіт від 21.03.2012 №53-01-24-0605 (т.1 а.с.141-142); гарантійний талон від 17.10.2013 №14-09 (т.1 а.с.143); акт виконаних робіт від 17.10.2013 (т.1 а.с.144); договір купівлі-продажу від 20.09.2013 (т.1 а.с.145-146); ордер від 21.08.2013 №У0018775 (т.1 а.с.147); ордер від 21.08.2013 №0003627 (т.1 а.с.148); квитанція від 04.04.2013 (т.1 а.с.149) специфікація від 09.09.2013 №01 (т.1 а.с.150).

Натомість відповідачем взагалі не надано жодних належних та достатніх доказів та документів, щодо поліпшення умов спірного об`єкту нерухомості вчинених за рахунок коштів власника майна, тобто відповідача.

Суд зазначає, що згідно судової будівельно технічної та оціночно будівельної експертизи від 10.09.2021 №494/495 ринкова вартість нежитлового приміщення №49 (стоматологічний кабінет) в будинку АДРЕСА_1 загальною площею 47,3 кв.м., до проведення поліпшень складала суму 423 725 грн. З врахуванням поліпшень, ремонтно-будівельних робіт, зробленої добудови та інше, що були здійснені сторонами після укладення шлюбу, тобто після 27.03.2009 - складає 761 600 грн (тобто поліпшення зроблені після укладення шлюбу вплинули на ринкову вартість вказаного об`єкта нерухомості у бік її збільшення).

Отже, на думку суду, за час спільного проживання подружжя ОСОБА_7 , нежитлове приміщення не тільки збільшилось у ціні, а й повністю змінило своє функціональне призначення (призначення квартири та площі) тобто з житлового приміщення перейшло в нежитловий фонд.

У суді знайшло своє підтвердження той факт, що спірний об`єкт нерухомості зазнав поточного ремонту, змінив своє призначення з житлового на нежитлове з капітальним його переобладнанням та зазнав значних перетворень, що потребувало значних фінансових капіталовкладень.

Суд наголошує, що відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст.61 ЦК України).

Згідно зі ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

У контексті зазначеного, відповідачем та його представниками не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Щодо іншої позовної вимоги, зокрема, компенсацію 1/2 частини автомобіля марки «Toyota» модель «Prado», 2007 року випуску у сумі 227 690 грн на користь позивачки? то суд зазначає, що з моменту набуття позивачем та відповідачем права спільної сумісної власності на транспортний засіб, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуватись спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками.

Судом встановлено, що спірний автомобіль сторонами було придбано під час шлюбу, а саме у 2019 році (т.1 а.с.61-63).

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу від 13.03.2020 №1242/2020/1985146 автомобіль марки «Toyota» модель «Prado», 2007 року випуску, VIN НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_7 , державний номерний знак НОМЕР_8 ОСОБА_3 продав транспортний засіб ОСОБА_8 за 285 591 грн 51 коп. (т.1 а.с.209-210).

У судовому засіданні ані відповідачем, ані його представниками не надано належних та допустимих доказів, того що відчуження спірного автомобіля відбулося за згоди дружини, а кошти внаслідок його відчуження витрачені в інтересах сім`ї.

Отже, перереєстрація права власності на спірний автомобіль, без згоди дружини, на ім`я ОСОБА_8 є неправомірною та порушує законні права та інтереси ОСОБА_1 .

Оскільки відчужений автомобіль є цінною неподільною річчю, був фактично зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 і перебував у його користуванні, що не заперечується самим відповідачем (відповідач й досі користується ним, оскільки транспортний засіб було продано його матері) та відчужений без письмової згоди ОСОБА_1 , а тому остання як співвласник спірного майна має право отримати грошову компенсацію за свою частку у праві власності на автомобіль.

Суд зазначає, що як позивачем так і відповідачем було проведено ряд експертиз про оцінку транспортного засобу автомобіля марки «Toyota» модель «Prado», 2007 року випуску. Суд наголошує, що як убачається з висновку експерта від 16.10.2020 №142 проведеного при автотоварознавчому дослідженні, огляд транспортного засобу не проводився. Дані для експертизи були взяті з мережі Інтернет та облікових карток транспортних засобів (т.1 а.с.96 106). Згідно висновку від 16.10.2020 №142 ринкова вартість автомобіль марки «Toyota» модель «Prado», 2007 року випуску. Визначена без його огляду складає 555 380 грн.

Разом з тим, суд зазначає, що судовому експерту Пилипенку А.І. було надано на дослідження транспортний засіб автомобіль марки «Toyota» модель «Prado», 2007 року випуску, VIN НОМЕР_6 . Згідно висновку експерта від 26.11.2021 №472тв21 ринкова вартість автомобіля марки «Toyota» модель «Prado», 2007 року випуску, VIN НОМЕР_6 на дату оцінки складає 422 122 грн 65 коп.

Суд не приймає до уваги висновок експерта від 16.10.2020 №142, оскільки при автотоварознавчому дослідженні, огляд транспортного засобу не проводився.

Натомість згідно висновку експерта від 26.11.2021 №472тв21 проведено огляд спірного автомобіля.

Суд наголошує, що вказаний висновок експерта є обґрунтованим як з позиції застосування відповідних методик, так і самого дослідження.

Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя необхідно стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частину вартості автомобіля марки «Toyota» модель «Prado», 2007 року випуску, VIN НОМЕР_6 саме у сумі 211 056 грн 33 коп.

Задовольняючи вимогу позивачки щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/2 частини трактору колісного марки «МТЗ-82», 1986 року випуску, свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_9 , то суд виходить з наступного.

Як встановлено судом під час дослідження доказів, спірний об`єкт рухомого майна - трактор колісний марки «МТЗ-82», 1986 року випуску придбано сторонами під час шлюбу, а саме у 2018 році.

Як встановлено судом відповідач та представники відповідача заперечували вимогу позивачки, щодо визнання трактору колісного марки «МТЗ-82», 1986 року випуску, об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

В обґрунтування зазначали, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого вони придбане.

Так стороною відповідача у судовому засіданні як під час дослідження доказів так і під час дебатів зазначалось, що задовго до укладання шлюбу із ОСОБА_1 , родиною відповідача здійснювалась діяльність з виробництва і реалізації сільськогосподарської продукції для забезпечення суспільно-корисних цілей та одержання прибутку. Під час здійснення даного виду діяльності родиною орендувалось і використовувалась сільськогосподарська техніка з отриманого від даної діяльності прибутку і з метою подальшого здійснення сільськогосподарської діяльності та обробки землі. На підтвердження фермерської діяльності ОСОБА_3 надано наступні докази: державний акт на право постійного користування землею від 19.12.1996 ІІІ-ПЛ №014501; статут селянського (фермерського) господарства «Колос», від 07.07.1997 №188; Довідка №25/717 про включення до Єдиного Державного реєстру підприємств та організацій України СФГ «Колос» від 26.01.1999; довідка АБ №274173 з Єдиного Державного реєстру підприємств та організацій України від 14.04.2010; виписка з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців; витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 10.09.2015; договір оренди землі від 09.10.2015; договір оренди землі від 07.12.2017, додаткова угода від 13.07.2020 до Договору оренди землі; витяг з рішення від 10.07.2020

Отже, на думку сторони відповідача, трактор колісний марки «МТЗ-82», 1986 року випуску, компенсацію з вартості якого прохає суд стягнути позивачка, не може вважатись об`єктом спільного сумісного майна подружжя, а є приватною власністю ОСОБА_3 , оскільки придбано за його особисті кошти отриманої з фермерської діяльності.

Суд вказує, що відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Суд зазначає, що відповідачем не доведено, які саме кошти були отримані ОСОБА_3 від фермерської діяльності та, що саме ці кошти були скеровані на придбання трактор колісного марки «МТЗ-82», 1986 року випуску та не доведено належними та достатніми доказами, що трактор був придбаний лише за його власні кошти. Відповідачем не спростовано факту, що позивачкою за час спільного проживання як подружжя, ОСОБА_1 не надано жодних коштів на придбання транспортного засобу.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як вбачається з листа Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавські області від 13.08.2020 (т.1 а.с.55-57) 12.06.2020 трактор колісний марки «МТЗ-82», 1986 року випуску знято відповідачем з обліку.

У судовому засіданні ані відповідачем, ані його представниками не надано належних та допустимих доказів, того що відчуження спірного автомобіля відбулося за згоди дружини, а кошти внаслідок його відчуження витрачені в інтересах сім`ї.

Відповідно до висновку експерта №142 автотоварознавчого дослідження ринкова вартість трактору колісного марки «МТЗ-82», 1986 року випуску, визначена без його огляду складає 127 305 грн 84 коп.(т.1 а.с.96 106).

З урахування зазначеного, суд вважає що позовна вимога про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/2 частини трактору колісного марки «МТЗ-82», 1986 року випуску, свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_9 , належить до задоволення

Також позивачкою заявлено вимогу, щодо визнання за ОСОБА_1 право власності на трактор колісний марки «ЮМЗ 8040.2», 2004 року випуску, свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_10 .

Суд дослідивши матеріали справи приходить до висновку що дана вимога не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

За змістом п.2 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України визначається особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Враховуючи зміст наявного в справі договору про поділ спадщини від 28.08.2015 (т.1 а.с.158-160), вимоги ст.57 СК України, зазначене майно, а саме: трактор колісний марки «ЮМЗ 8040.2», 2004 року випуску, свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_10 , є особистою власністю відповідача, що не підлягає поділу.

З приводу заявленої позивачкою вимоги, щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини медичної техніки у сумі 47 500 грн суд зазначає наступне.

В обґрунтування суми компенсації вартості медичної техніки, ОСОБА_1 надано лише акт перевірки технічного стану рентгенівського апарату від 25.07.2014 (т.1 а.с.32).

Разом з тим належних та достатніх доказів в обґрунтування заявленої вимоги, позивачкою не надано, зокрема відсутня інформація щодо часу можливого придбання, вартості майна, правового режиму користування.

Надані позивачкою документи лише засвідчують той факт, що дане стоматологічне обладнання дійсно перебуває та розміщене в нежитловому приміщення №49 (стоматологічний кабінет) в будинку АДРЕСА_1 .

Отже вимога позивачки, щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини медичної техніки у сумі 47 500 грн не підлягає до задоволення.

Окремо суд наголошує, що позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_1 права приватної власності на 1/2 частину трактору колісного, ЮМЗ - 8040.2, 2004 року випуску, дата реєстрації: 10.09.2015 року, свідоцтво № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсації вартості 1/2 частини медичної техніки у сумі 47 500 грн не підтримувались позивачем та його представником, що з огляду на принцип диспозитивності є правом позивача.

Одночасно суд наголошує, що заяв про залишення позовних вимог без розгляду в частинні їх не підтримання або закриття провадження у цій частині ані позивачем, ані його представником до початку судових дебатів не заявлено.

Питання про судові витрати у справі вирішено судом відповідно до положень ст.141 ЦПК України.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, на користь позивачки слід стягнути з відповідача понесені нею витрати зі сплати судового збору у сумі 5 847 грн 09 коп.

За змістом ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат пов`язаних з розглядом судової справи належить проведення судових експертиз.

Так, позивачкою понесено судові витрати у сумі 3 000 грн за визначення вартості транспортних засобів (квитанція від 19.10.2020 №142 а.с.106) та у сумі 15 444 грн 90 коп. за проведення судової будівельно технічної та оціночно - будівельної експертизи від 10.09.2021 №494/495 (акт №494/495 від 22.03.2021 а.с.236-237).

Відповідачем понесено судові витрати за проведення оцінки транспортного засобу в сумі 1 500 грн (квитанція від 26.11.2021 №472т).

За приписами ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, що позов задоволено частково, а позивачем та відповідачем понесено судові витрати за проведення експертиз, то суд приходить до висновку, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 різницю судових витрат пов`язаних із проведенням експертиз у сумі 15 444 грн 90 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати нежитлове приміщення №49 (стоматологічний кабінет) в будинку АДРЕСА_1 загальною площею 47,3 кв.м., об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення №49 (стоматологічний кабінет) в будинку АДРЕСА_1 загальною площею 47,3 кв.м.

Визнати автомобіль марки «Toyota» модель «Prado», 2007 року випуску, VIN НОМЕР_6 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частину вартості автомобіля марки «Toyota» модель «Prado», 2007 року випуску, VIN НОМЕР_6 у сумі 211 056 (двісті одинадцять тисяч п`ятдесят шість) грн 33 коп.

Визнати трактор колісний марки «МТЗ-82», 1986 року випуску, свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_9 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частину вартості трактору колісного марки «МТЗ-82», 1986 року випуску, свідоцтво № НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_9 у сумі 63 652 (шістдесят три тисячі шістсот п`ятдесят дві) грн 92 копійки.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 5 847 грн 09 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 різницю судових витрат пов`язаних із проведенням експертиз у сумі 15 444 (п`ятнадцять тисяч чотириста сорок чотири) грн 90 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне ім`я позивачки: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_11 .

Повне ім`я відповідача: ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_12 .

Суддя О.В. Солоха

Повний текст рішення е виготовлено 24.12.2021.