ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 619/1067/20

провадження № 22-ц/818/2260/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря Гришиної А.О.,

ім`я (найменування) сторін:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі - Малоданилівська селищна рада Дергачівського району Харківської області, Виробниче підприємство «Харківполімернитка» - Товариство з обмеженою відповідальністю,

представники Захаров Павло Валентинович, ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Захарова Павла Валентиновича представника Виробничого підприємства «Харківполімернитка» - Товариство з обмеженою відповідальністю на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 03 листопада 2020 року в складі судді Болибока Є.А.,

у с т а н о в и в:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, Виробничого підприємства «Харківполімернитка» - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ВП «Харківполімернитка» - ТОВ) про визнання недійсним рішення та договору оренди земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником 32/100 частини нерухомого майна - комплексу за адресою: АДРЕСА_1 .

01 листопада 2011 року на підставі рішення III сесії V скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 16 червня 2006 року та рішення XVI сесії VI скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 11 листопада 2011 року між Малоданилівською селищною радою Дергачівського району Харківської області та ВП «Харківполімернитка» ТОВ укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,9632 га за адресою: АДРЕСА_1 строком на 49 років. Договір було реєстровано 24 лютого 2012 року Управлінням Держкомзему у Дергачівському районі Харківської воласті за №00313.

Рішення Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 11 листопада 2011 року ВП «Харківполімернитка» - ТОВ про передачу в оренду вказаної земельної ділянки порушує його права, оскільки він є співвласником майнового комплексу, розташованого на цій земельній ділянці. Доступ до його нерухомості проходить через спільну земельну ділянку, а ВП «Харківполімернитка» - ТОВ не має жодного пріоритету по набуттю у користування вказаної земельної ділянки. За наявності декількох власників нерухомого майна на одній земельній ділянці договір оренди підлягає укладенню зі всіма співвласниками нерухомого майна.

Вважає, що вказаний договір є недійсним, оскільки земельна ділянка із кадастровим номером :00:003:0725 знаходиться за межами населеного пункту та належить до земель державної власності, а тому Малоданилівська селищна рада Дергачівського району Харківської області не мала права на розпоряджатися вказаною земельною ділянкою, що встановлено судовими рішеннями.

Також зазначав, що строк позовної давності попущено з поважних причин, оскільки остаточне судове рішення щодо перевищення повноважень Малоданилівською селищною радою Дергачівського району Харківської області стосовно спірної земельної ділянки ухвалено у жовтні 2019 року.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив поновити строк позовної давності, визнати недійсним та скасувати рішення XVI сесії VI скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 11 листопада 2011 року про укладення договору оренди земельної ділянки для обслуговування виробничих приміщень (загальна площа неподільної земельної ділянки становить 0,9632 га), за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір оренди вказаної земельної ділянки, укладений 01 грудня 2011 року між Малоданилівською селищною радою Дергачівського району Харківської області та ВП «Харківполімернитка»-ТОВ.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 03 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано рішення XVI сесії VI скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 11 листопада 2011 року «Про заключення договору оренди земельної ділянки для обслуговування виробничих приміщень, 25/100 частин яких перебуває у власності ВП «Харківполімернитка» - ТОВ в смт Мала Данилівка по вул. Гагаріна, 24»; визнано недійсним договір оренди землі від 01 грудня 2011 року, укладений між Малоданилівською селищною радою Дергачівського району Харківської області та ВП «Харківполімернитка» - ТОВ, зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області 24 лютого 2012 року за № 00313.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що станом на 11 листопада 2011 року Малоданилівська селищна рада Дергачівського району Харківської області не мала повноважень на розпорядження земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , що встановлено постановою Великої Палати Верховного Суду України від 02 жовтня 2019 року, а тому рішенням від 11 листопада 2011 року XVI сесії VI скликання про передачу землі в оренду та укладанням договору оренди землі від 01 грудня 2011 року перевищила межі своєї компетенції, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

26 січня 2021 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_3 представник ВП «Харківполімернитка» - ТОВ подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позов подано з порушенням предметної підсудності оскільки позивач у відносинах є фізичною особою підприємцем (далі ФОП), з урахуванням рішення господарського суду по справі № 922/5131/13, яке ухвалено з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, провадження у справі підлягає закриттю. Висновки суду першої інстанції по відсутність підстав для застосування строку позовної давності є необґрунтованими, оскільки про ймовірне порушення свого права позивачу було відомо 16 квітня 2014 року, а саме після ухвалення Харківським апеляційним господарським судом судового рішення по справі за його позовом.

25 березня 2021 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_4 - представник ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що поданням позовної заяви до господарського суду Харківської області 04 лютого 2014 року про визнання недійсним договору оренди строки позовної давності було перервано. З урахуванням тривалості судових проваджень стосовно правомірності дій Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області щодо розпорядження спірної земельною ділянкою, розгляд яких тривав до 2019 року, причини пропуску строку позовної давності є поважними.

Зазначає, що підстави для закриття провадження за пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України відсутні, оскільки господарським судом розглянуто справу з іншим колом учасникам, а предмети позовів не є тотожними. Предметом спору у справі №922/5131/13 було визнання недійсним договору оренди землі віл 01 грудня 2021 року з підстав відсутності у Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області необхідного обсягу цивільної дієздатності для розпорядження земельною ділянкою. Предметом даного спору є визнання недійсним та скасування рішення XVI сесії скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 11 листопада 2011 року з підстав відсутності повноважень на розпорядження земельною ділянкою (кадастровий номер :00:003:0725), а позовна вимога про визнання недійсним договору оренди є похідною вимогою. Спірні правовідносини пов`язані з захистом порушеного права на земельну ділянку, яка розташована під нерухомим майновим комплексом, носять приватно-правовий характер, а тому спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Малоданилівська селищна рада Дергачівського району Харківської області з завою про перегляд заочного рішення суду до першої інстанції не зверталась, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є власником 32/100 частин комплексу за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення виконкому Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 18 вересня 2012 року (т. 1, а. с. 21, 22).

Рішенням XVI сесії VI скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 11 листопада 2011 року «Про заключення договору оренди на земельну ділянку для обслуговування виробничих приміщень, 25/100 частин яких перебуває у власності ВП «Харківполімернитка» - ТОВ в смт Мала Данилівка по АДРЕСА_1 », вирішено укласти договір оренди на земельну ділянку для обслуговування виробничих приміщень (загальна площа неподільної земельної ділянки становить 0,9632 га), 25/100 частин яких перебуває у власності ВП «Харківполімернитка» - ТОВ в смт Мала Данилівка по АДРЕСА_1 , терміном на 49 років. Встановлено розмір орендної плати, який повинен сплатити орендар 5 823, 05 грн на рік (25/100 частини від загального розміру орендної плати, а саме 12 % від нормативної грошової оцінки, що складає 19 412, 16 грн (т. 1, а. с. 28).

На підставі вказаного рішення 01 грудня 2011 року між Малоданилівською селищною радою Дергачівського району Харківської області та ВП «Харківполімернитка» - ТОВ укладено договір оренди земельної ділянки, за яким останнє отримало є у строкове платне користування спільну неподільну земельну ділянку загальною площею 0,9632 га, кадастровий номер :00:003:0725, за адресою: АДРЕСА_1 строком на 49 років. Договір зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області 24 лютого 2012 року за № 00313.

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрований як ФОП з 29 травня 2003 року. Відомості про припинення його підприємницької діяльності станом на дату звернення з позовом відсутні. Вказані обставини підтвердила в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 представник ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що в провадженні господарського суду перебувала справа за позовом Відділу Держземагенства у Дергачівському районі до ВП «Харківполімернитка» - ТОВ, Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області про визнання недійсним договору, за позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ФОП ОСОБА_1 до ВП «Харківполімернитка» - ТОВ, Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області про визнання недійсним договору.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 17 лютого 2014 року позови Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області та ФОП ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі від 01 грудня 2011 року (номер державної реєстрації 00313 від 24 лютого 2012 року).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10 квітня 2014 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 06 серпня 2014 року, вказане рішення суду першої інстанції скасовано, позови Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області та ФОП ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Відповідно до зазначених судових рішень 24 жовтня 2006 року між ФОП ОСОБА_1 та Малоданилівською селищною радою Дергачівського району Харківської області укладено договір оренди землі, за яким ФОП ОСОБА_1 надано в строкове платне користування спільну неподільну земельну ділянку загальною площею 0,9632 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тобто тієї ж земельної ділянки, що передана в оренду ВП «Харківполімернитка» - ТОВ.

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив визнати недійсним рішення Малоданилівської сільради ХІІ сесії VIIскликання від 02 серпня 2016 року «Про врегулювання договірних відносин між Малоданилівською селищною радою та ОСОБА_5 ».

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 21 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним рішення Малоданилівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 02 серпня 2016 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07 серпня 2017 року, залишеним без змін постановою Верхового Суду від 02 жовтня 2019 року рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 21 лютого 2017 року змінено в частині розподілу судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З поділу системи судів загальної юрисдикції за принципом спеціалізації випливає поняття цивільної юрисдикції, під якою розуміється компетенція суду щодо вирішення справ у порядку цивільного судочинства.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з частиною першою статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського, цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18 (провадження № 12-37гс19).

15 травня 2019 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 686/19389/17 (провадження № 14-42цс19) сформувала правовий висновок про те, що для встановлення факту користування відповідачем земельною ділянкою з метою здійснення господарської, зокрема підприємницької, діяльності потрібно встановити факт ведення діяльності нею як фізичної особи-підприємця на цій земельній ділянці, спрямованої на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру.

Земельні та пов`язані із земельними відносинами майнові спори, зокрема про оренду землі, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб`єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами.

Саме до таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постановах від 17 квітня 2018 року в справі № 461/980/16-а (провадження № 11-248апп18) та від 14 листопада 2018 року в справі № 127/2709/16-ц (провадження № 14-352цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що він є власником 32/100 комплексу, який розташований на земельній ділянці, кадастровий номер :00:003:0725, за адресою: АДРЕСА_1 , а тому передача в оренду вказаної земельної ділянки порушує його права як фізичної особи на користування вказаною земельною ділянкою за вказаною адресою.

Між тим, як вбачається з оскаржуваного договору оренди, цільове призначення спільної неподільної земельної ділянки землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики та іншого призначення (код згідно УКЦВЗ -1.21).

Відповідно до інформації з Публічної кадастрової карти земельна ділянка, кадастровий номер :00:003:0725, площею 0,9632 га належить до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, а її цільове призначення 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Отже, земельна ділянка використовується з метою здійснення підприємницької діяльності.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що спір у цій справі, який виник за участю суб`єктів господарювання з метою здійснення підприємницької діяльності на спірних земельних ділянках, належить до спорів, які підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

За таких обставин суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку, що заявлений у цій справі спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України визначено, що суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (частина перша статті 377 ЦПК України).

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 - 22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (частина друга статті 377 ЦПК України).

Оскільки справа судом першої інстанції розглянута з порушенням правил юрисдикції, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255, частини другої статті 377 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо інше не передбачено законом, у разі закриття провадження у справі судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина сьома статті 141 ЦПК України).

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (пункт 5 частини першої статті 7 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір»).

Оскільки апелянти з відповідним клопотанням не звертались, правові підстави для вирішення питання про повернення судового збору відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 369, п. 4 ч. 1 ст. 374, ч. 1, 2 ст. 377, ст. 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника Виробничого підприємства «Харківполімернитка» - Товариство з обмеженою відповідальністю задовольнити частково.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 03 листопада 2020 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, Виробничого підприємства «Харківполімернитка» - Товариство з обмеженою відповідальністю про визнання недійсними рішення та договору оренди земельної ділянки закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернутися з позовом до господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 24 грудня 2021 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

О.М. Хорошевський