Дата документу 23.12.2021
Справа № 501/1264/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2021 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Пушкарського Д.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Тимко М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чорноморської міської ради Одеської області, ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії, скасування рішень, скасування свідоцтва про право власності, -

В С Т А Н О В И В:

До Іллічівського міського суду Одеської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Чорноморської міської ради, ОСОБА_2 в якому (з урахуванням змін та уточнень в остаточній редакції) просить суд:

- скасувати в зв`язку зі смертю ОСОБА_3 рішення Іллічівської міської ради від 27 жовтня 2006 року №113/21-V про надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,105 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , для подальшої передачі у власність;

- визнати незаконним та скасувати рішення Іллічівської міської ради Одеської області від 30.01.2015 року №597/11-VI «Про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0901 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати незаконним та скасувати рішення Іллічівської міської ради Одеської області від 09.04.2015 року №615/20-VI «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0901 га ОСОБА_2 у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 »;

- визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 37193714 від 06.05.2015 року кадастровий номер :04:007:0103 за адресою: АДРЕСА_1 , видане на ім`я ОСОБА_2 ;

- визнати незаконним та скасувати рішення Чорноморської міської ради від 22.09.2017 року №269/138-VII «Про відмову ОСОБА_1 у задоволенні клопотання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,105 га у власність за адресою: АДРЕСА_1 »;

- зобов`язати Чорноморську міську раду Одеської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,105 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , для подальшої передачі у власність.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що його матері ОСОБА_3 рішенням від 27.10.2006 р. Іллічівською міською радою було надано дозвіл на розробку проекту відведення спірної земельної ділянки, але ІНФОРМАЦІЯ_1 вона померла. Позивач постійно користувався цією земельною ділянкою, сплачував належні платежі за її користування. Згодом позивачу стало відомо про оформлення права власності на цю ділянку ОСОБА_2 . Позивач звернувся до Чорноморської міської ради із заявою про надання йому дозволу на розробку проекту відведення спірної земельної ділянка, в чому остання відмовила, посилаючись на віднесення зазначеної у заяві земельної ділянки до земель приватної власності.

Не погоджуючись з рішеннями органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

25.09.2017 р. Чорноморська міська рада надала суду заперечення, в яких просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на те, що ОСОБА_3 рішення від 27.10.2006 р. не було реалізовано в зв`язку зі смертю ОСОБА_3

01.10.2018 р. до суду надійшов відзив на позов від відповідача ОСОБА_2 , який також просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки позивачем не надано жодного доказу щодо закріплення за ним права власності чи права користування спірною земельною ділянкою, рішення Іллічівської міської ради від 27.10.2006 р. про надання дозволу на розробку проекту не посвідчує набуття ОСОБА_3 права власності на цю ділянку, ОСОБА_1 звернувся до органу місцевого самоврядування з метою оформлення прав на спірну ділянку значно пізніше прийняття оспорюваних рішень, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Сторони у судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи за наявними матеріалами.

Суд, враховуючи письмові заяви, наявні у справі, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин повноту їх з`ясування і доведеність, вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

По справі судом встановлені наступні фактичні обставини.

Рішенням виконкому Олександрівської селищної ради №271 від 27.11.2001 ОСОБА_3 з земель неугідь селищної ради надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,108 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , під будівництво житлового будинку. В 2006 році земельній ділянці була надана нова адреса: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.9-10, 186-187).

Рішенням Іллічівської міської ради №113/21-V від 27.10.2006 ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,105 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , для подальшої передачі у власність (т.1 а.с.11).

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т.1 а.с.12).

Копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 підтверджується, що 27.12.2000 р. ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище ОСОБА_7 (т.1 а.с.78).

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.13).

Відповідно до довідки Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» від 23.04.2007 р. за ОСОБА_8 станом на 14.04.2007 р. в межах Одеської області в базі даних автоматизованої системи державного земельного кадастру за період з 01.09.2002 не значиться внесеної та зареєстрованої земельної ділянки (т.1. а.с.14).

Згідно листа голови Олександрівської селищної адміністрації від 12.07.2018 р. №01-03/586 земельна ділянка, яка відводилась ОСОБА_3 до 2014 року ніким не використовувалась, на вказаній ділянці утворилось сміттєзвалище, у службовому журналі земельна ділянка вважалась вільною. Олександрівська селищна рада самоліквідована 19.12.2001 р. та була створена Олександрівська селищна адміністрація, як виконавчий орган Іллічівської (надалі Чорноморської) міської ради.

Довідка за №266 від 21.01.2015 була видана ОСОБА_2 на підставі акту користування земельною ділянкою від 19.08.2014 і запису в існуючому вищевказаному журналі для службового користування (т.1 а.с.100-102).

Відповідно до акту комісії у складі голови Олександрівської селищної адміністрації, головних спеціалістів селищної адміністрації, яка обстежила земельну ділянку, від 19 серпня 2014 року, ОСОБА_2 за свої кошти розчистив спірну земельну ділянку від сміття, покосив траву, та використовував під город (т.1 а.с.103).

Згідно копії довідки від 21.01.2015 згідно запису у погосподарській книзі земельна ділянка площею 0,0901 га є вільною та нікому не належить, ділка утворилась через прибирання будівельного сміття та порослі кущів (т.1 а.с.31).

Рішенням Іллічівської міської ради №597/11-VI від 30.01.2015 ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0901 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , з подальшою передачею у власність (т.1 а.с.30, 107).

Рішенням Іллічівської міської ради №615/20-VI від 09.04.2015 затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0901 га, кадастровий номер :04:007:0103, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за вказаною адресою (т.1 а.с.32, 112-150).

На вказану земельну ділянку реєстраційною службою Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області 06.05.2015 р. на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності, право власності останнього зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.37-38, 159-160).

Рішенням Чорноморської міської ради від 22.09.2017 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні клопотання, яке подано останнім 11.07.2017, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність площею 0,105 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), посилаючись на відсутність повноважень щодо розпорядження земельними ділянками приватно власності (т.1 а.с.83-84).

На а.с.79-82 т.1 містяться копії платіжних квитанції за сплату земельного податку від імені ОСОБА_3 за період часу з 2005 р. по 2015 р.

Між тим, згідно листа Олександрівської селищної адміністрації Чорноморської міської ради від 23.08.2018 р. після народження сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 до селищної ради не зверталась. В 2007 році ОСОБА_1 вибув за місцем проживання свого батька в село Бабин Кельменецього району Чернігівської області, на території селища Олександрівка м.Чорномосрька (раніше м.Іллічівська) ОСОБА_1 не був зареєстрований (т.1 а.с.161).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статті 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

У відповідності до частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною 6 статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно із частини 7 вказаної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що вказаний перелік є вичерпний та закріплений в частині 7 статті 118 ЗК України.

Передача земельних ділянок в користування передбачає проходження певної процедури з виготовлення проекту землеустрою (або технічної документації у разі надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення), його погодження компетентними органами тощо, що в подальшому є підставою для прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування з цього питання (стаття 123 ЗК України).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Водночас згідно із приписами статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. При цьому документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені у статті 126 ЗК України.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені статтею 152 ЗК України.

За приписами наведеної норми держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст.ст.10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1 та 2 ст.77 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Нормами ст.80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 не надано достатніх і достовірних доказів того, що він після смерті своєї матері ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та досягнення ним повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) продовжував відкрито та постійно користуватися спірною земельною ділянкою за її цільовим призначенням, звертався до органу місцевого самоврядування в порядку, визначеному діючим законодавством, з метою оформлення прав на неї до часу набуття таких прав відповідачем ОСОБА_2 .

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що у ОСОБА_3 до її смерті та в подальшому - позивача ОСОБА_1 після досягнення ним повноліття об`єктивно були поважні причини, які унеможливлювали оформити права на спірну земельну ділянку впродовж досить тривалого часу (з 2001 по 2015 рр.).

За таких підстав, суд критично ставиться до доводів позивача щодо протиправності оспорюваних рішень органу місцевого самоврядування, якими надано дозвіл на розробку проекту відведення та передано у власність спірну земельну ділянку ОСОБА_2 , в зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

Ч.1 ст.141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов не підлягає задоволенню, то судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.263-265 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Чорноморської міської ради Одеської області, ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії, скасування рішень, скасування свідоцтва про право власності, - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 23 грудня 2021 року.

Суддя