Номер провадження: 22-ц/813/1283/21
Номер справи місцевого суду: 509/6930/19
Головуючий у першій інстанції Кочко В.К.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 квітня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, Одеської міської ради, третя особа - ОСОБА_1 , про встановлення факту родинних відносин та надання додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви про забезпечення позову.

Представник позивача - адвокат Прилепський І.А., 17.04.2020 р. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову та просив суд: накласти арешт на земельну ділянку, площею 0,100 га, кадастровий номер :02:005:2794, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що за обставинами справи позивач в строки, визначені положеннями ст.1270 ЦК України, вчинив всі необхідні дії для прийняття спадщини своєї померлої тітки ОСОБА_3 , але з невідомих причин його заява про прийняття спадщини не була отримана нотаріусом за місцем відкриття спадщини. Поряд з цим, саме в цей час невстановлені особи намагалися неправомірно заволодіти спадщиною ОСОБА_3 шляхом підробки документів та вчинення шахрайських дій. В нинішній час це спадкове майно перебуває у власності відповідачів, які позов ОСОБА_2 не визнають. На думку представника позивача відповідачі можуть розпорядитися спадковим майном, передати його у користування або відчужити його на користь інших осіб. Такі недобросовісні дії відповідачів, у свою чергу, можуть призвести до того, що виконання ухваленого на користь позивача рішення суду по цій справі не буде забезпечувати ефективний захист його прав, а виконання такого рішення суду буде взагалі позбавленим будь-якого практичного сенсу. Тобто навіть у разі надання позивачеві додаткового строку для прийняття спадщини його права не будуть захищені та це не буде ефективним способом захисту права позивача.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 квітня 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на земельну ділянку площею 0,100 га, кадастровий номер :02:005:2794, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви представника позивача від 17 квітня 2020 року про забезпечення позову відмовити, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції помилково забезпечено позов шляхом накладення арешту на майно, яке не належить відповідачам, не підлягає передачі або сплаті відповідачам і не знаходиться у їх володінні; крім того, майно ОСОБА_1 не може бути предметом забезпечення позову ОСОБА_2 , оскільки вимоги про встановлення факту родинних відносин і про надання додаткового строку мають немайновий характер, при цьому суд вирішує питання надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а не питання визнання за особою права на спадщину, і тому, навіть при задоволенні позову, подальше виконання рішення суду не має стосунку до майна третьої особи.

Сповіщення сторін.

У судове засідання, призначене на 17 лютого 2021 року, сторони у справі не з`явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 01 березня 2021 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно з ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову передбачені ч.1 ст.150 ЦПК України, згідно з якою позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.ч. 2,3 ст.150 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Оцінюючи співмірність виду забезпечення позову заявленим вимогам необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, відповідність заявленій вимозі, їхній меті, необхідність вжиття забезпечувальних заходів. Співмірність передбачає оцінку судом співвідношення права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та наслідків вжиття відповідних заходів забезпечення позову, урахування відповідності негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів,

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Згідно приписів статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Зокрема Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

В силу ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.2 ст.2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відтак, системний аналіз ст.ст. 2, 149, 150 ЦПК України та практики Європейського суду з прав людини вказує на те, що метою забезпечення позову є, крім іншого, вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Спадкове право в об`єктивному розумінні - це сукупність цивільних правових норм, які регулюють процес переходу прав і обов`язків померлої особи до інших осіб.

Спадкове право у суб`єктивному розумінні це право особи бути закликаною до спадкування, а також її правомочності після прийняття спадщини.

Спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину). За своєю суттю правовідношення спадкування направлено на регулювання обороту (переходу) матеріальних і нематеріальних благ.

Захист суб`єктивного спадкового права особи неможливий без існування спадщини, до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч.1 ст.1218 ЦК України).

Право на спадкування виникає в день відкриття спадщини, тобто в день смерті спадкодавця або в день, з якого вона оголошується померлою. Змістом права на спадкування є певні можливості, якими може скористатися особа, у якої виникло це право. Серед них право прийняти спадщину, відмовитися від неї взагалі чи на користь іншої особи, не проявляти щодо неї жодного інтересу, тобто не вчиняти ніяких юридично значимих дій щодо прийняття чи відмови від спадщини.

Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.

Згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 09.10.1979 року у справі Ейрі проти Ірландії (пункт 24), рішення від 30.05.2013 року у справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

В абзаці десятому пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 вказано, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Таким чином, суд першої інстанції вірно вважав, що між сторонами дійсно виник спір з приводу спадкових прав позивача, які є майновими об`єктами цивільного права, а з урахуванням фактичних даних про права і взаємини сторін, що містяться в позовних матеріалах, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що невжиття заходів по забезпеченню позову зберігає для відповідачів можливість протягом розгляду справи розпорядитися, передати у користування або відчужити на користь інших осіб нерухоме майно, яке раніше належало спадкодавцю ОСОБА_3 , а це може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених прав та законних інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Натомість, вжиття запропонованих представником позивача заходів забезпечення позову, які суд оцінює як співмірні із заявленими позовними вимогами, сприятиме запобіганню порушення прав позивача та забезпечують для нього можливість реального та ефективного судового захисту.

Варто зазначити, що ця ухвала постановилась судом першої інстанції саме в силу наявності обґрунтованих підстав передбачати можливість порушення прав позивача в разі невжиття заходів забезпечення позову й вона не може свідчити про оцінку судом обставин по справі, оскільки вжиття таких заходів забезпечення позову не призводить до вирішення спору по суті, а законність та обґрунтованість заявлених по справі позовних вимог буде оцінена судом тільки по результатах повного, всебічного і об`єктивного розгляду в судовому засіданні всіх обставин справи.

Вжиті заходи мають бути застосовані за заявою сторони позивача як мінімум до остаточного вирішення цього спору судом, або допоки наявність підстав для забезпечення позову не буде заперечена протилежною стороною. У зв`язку з цим суд має роз`яснити відповідачам право звернутися із заявою про скасування вжитих судом заходів в разі наявності обґрунтованих підстав для таких процесуальних дій.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо доводів апеляційної скарги, то судова колегія зазначає, що предметом спірних правовідносин у вказаній цивільній справі є спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 , що складається з: 1) квартири, загальною площею 53,1 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; 2) земельної ділянки площею 0,100 га, розташована на території Таїровської селищної ради у АДРЕСА_1 , на підставі державного акту на право приватної власності на землю І-ОД № 014217; 3) земельної ділянки площею 1,48 га під АДРЕСА_3 у масиві № НОМЕР_1 на території Таїровської селищної ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю І-ОД № 045147.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що ОСОБА_4 набула права власності на земельну ділянку площею 0,100 га, розташована на території Таїровської селищної ради у АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.2019р.

Колегія суддів зазначає, що позовна заява була подана 26 грудня 2019 року, тобто земельна ділянка відчужена через два дні після подання позову.

Апеляційний суд звертає увагу, що метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення прав та охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи - позивача. Вжиття заходів до забезпечення позову сприяє запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді, а в разі задоволення позову забезпечує можливість відновлення його порушених прав. Натомість невжиття зазначених заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яким він звернувся або має намір звернутися.

Таким чином, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 квітня 2020 року, є доцільними, відповідають меті інституту забезпечення позову.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, а саме те, що порушені права інших осіб, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Заява про забезпечення позову розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, ухвала постановлена у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01 березня 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк