ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» березня 2021 року

м. Харків

справа № 953/12835/20

провадження № 22ц/818/2215/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач Головне управління національної поліції в Харківській області

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Київського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2020 року в складі судді Єфіменко Н.В.

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління національної поліції в Харківській області про звільнення майна з-під арешту та просив звільнити автомобіль марки «AUDI», модель Q7, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), з-під арешту, накладеного на нього ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2018 року по справі № 642/6760/18 в рамках кримінального провадження № 0000258 від 13 вересня 2018 року; повернути надлишково сплачену суму судового збору в сумі 4275,76 грн.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою судді ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, не врахував, що у позовній заяві ним вказані усі наявні докази та зазначено, який доказ він не може надати. Вказав, що порушення правил підсудності не є підставою для залишення позову без руху та його повернення. Крім того, він звертався до суду першої інстанції з клопотаннями про передачу справи на розгляд іншого суду за місцем знаходження автомобіля та своїм місцем реєстрації, однак його заяви не вирішено. Зазначив, що з позовної заяви вбачається, що автомобіль знаходиться у його користуванні, а наявність арешту за відсутності відповідних підстав для цього порушує його права. Вказав, що повернення позову призведе до необхідності доплачувати судовий збір при повторному зверненні до суду.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, ухвалу судді суду першої інстанції скасувати.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем не усунуто недоліки, про які вказано в ухвалі суду від 17 серпня 2020 року про залишення позовної заяви без руху, у зв`язку з чим на підставі частини 3 статті 185 ЦПК України позовна заява вважається неподаною та підлягає поверненню.

Проте, з таким висновком суду судова колегія не погоджується, виходячи з наступного.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

У справі «Bellet v. France» («Белле проти Франції», рішення від 04 грудня 1995 року), Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Статтями 55, 124 Конституції України та частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління національної поліції в Харківській області про звільнення майна з-під арешту.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху на підставі невідповідності вимогам статей 175, 177 ЦПК України та запропоновано усунути наступні недоліки позовної заяви: позовна заява не містить зазначення доказів, зазначення про наявність у позивача або іншої особи оригіналів доказів, копії яких додано до заяви; не зазначено місцезнаходження автомобіля, з якого позивач просить зняти арешт, що унеможливлює перевірку дотримання правил підсудності; не зазначено, чи накладався слідчим суддею арешт на автомобіль з позбавленням права користування, чи без нього, а також, хто на даний час користується автомобілем; не вказано, у чому полягає порушення, невизнання або оспорювання прав позивача з посиланням на відповідні докази.

Вказану ухвалу судді направлено на адресу позивача, однак повернуто до суду без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 28).

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу, оскільки ним не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Такий висновок судова колегія вважає помилковим, виходячи з наступного.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви визначені статтями 175, 177 ЦПК України.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Пунктом 8 частини 3 статті 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до частини 5 статті 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно частини 1 статті 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження, суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею185 ЦПК України.

Частини 1, 2, 3 статті 185 ЦПК України передбачають, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу, в якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 вона подана з дотриманням вимог статей 175 і 177 ЦПК України.

Висновок судді суду першої інстанції щодо того, що позовна заява не містить зазначення доказів, зазначення про наявність у позивача або іншої особи оригіналів доказів, копії яких додано до заяви, судова колегія вважає необґрунтованим, оскільки у пункті 6 позовної заяви ОСОБА_1 міститься перелік доказів, які він додав до позову, та посилання на відсутність у нього копії постанови про закриття кримінального провадження. Разом з позовом ОСОБА_1 як докази надано копії його паспорта та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, на яких зазначено про їх відповідність оригіналам, що свідчить про те, що оригінали зазначених доказів перебувають у нього, а також копії ухвал слідчого судді, роздруковані з Єдиного державного реєстру судових рішень, оригінали яких, відповідно, перебувають у кримінальному провадженні.

Не зазначення місцезнаходження автомобіля, з якого позивач просить зняти арешт, не є підставою для залишення його позову без руху та подальшого повернення позовної заяви, адже відповідні обставини можуть бути встановлені під час розгляду справи по суті. У разі виявлення порушень правил підсудності суд має відповідні повноваження щодо направлення справи на розгляд до іншого суду.

При цьому, представник позивача звертався до суду першої інстанції засобами поштового зв`язку із заявами про направлення справи на розгляд до іншого суду, про що ним надано відповідні докази, однак матеріали справи цих заяв не містять та зазначені клопотання судом не вирішувались (а. с. 45-50).

Питання щодо того, чи накладався слідчим суддею арешт на автомобіль з позбавленням права користування, чи без нього, а також, хто на даний час користується автомобілем, суд також не позбавлений можливості вирішити під час розгляду справи по суті, та не зазначення відповідних обставин у позові не свідчить про недотримання позивачем вимог статей 175, 177 ЦПК України.

Висновок суду першої інстанції щодо того, що ОСОБА_1 у позовній заяві не вказано, у чому полягає порушення, невизнання або оспорювання його прав з посиланням на відповідні докази, є передчасним, адже позовна заява містить виклад обставин, на яких ґрунтуються вимоги позивача, і посилання на відповідні докази. Вирішення питання щодо обґрунтованості позову, достатності та належності поданих доказів, наявності підстав для задоволення позову в залежності від того, чи порушені права позивача, має бути здійснено під час розгляду справи по суті, а не на стадії відкриття провадження у справі.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що копія ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачу не вручена та повернута до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що не є належним підтвердженням того, що позивач взагалі обізнаний про залишення його позовної заяви без руху. Подібна відмітка не дає суду обґрунтованих процесуальних підстав для визначення факту належного повідомлення сторони у справі, зокрема, не визначає, чи адресат відмовився від отримання судового повідомлення, чи адресат відсутній, чи особу, якій адресовано судове рішення, не виявлено за місцем проживання. Вдруге копія ухвали про залишення позову без руху ОСОБА_1 судом також не направлялась.

У позовній заяві, крім поштової адреси, зазначено номери засобів зв`язку ОСОБА_1 та його представника, електронну адресу представника, проте суд першої інстанції, отримавши конверт (поштове відправлення), який повернувся із зазначенням причин не вручення «за терміном зберігання», не вжив усіх необхідних заходів щодо повідомлення позивача про залишення позовної заяви без руху.

Отже, враховуючи, що викладені судом першої інстанції обставини не є підставами для залишення позовної заяви без руху та в подальшому її повернення, а також відсутність даних про належне повідомлення позивача про залишення позову без руху, оскаржуваною ухвалою необґрунтовано позбавлено його право на звернення в судовому порядку за захистом порушених прав, свобод та інтересів, як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналізуючи наведене колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена суддею з порушенням норм процесуального права. За таких обставин відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року визначено, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає розгляду справи, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ЦПК України.

Оскільки наразі розглядається лише процесуальне питання, а не справа по суті спору, питання щодо стягнення судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Київського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2020 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 02 березня 2021 року.