КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Гайворонському В. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної Спілки художників України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, за апеляційною скаргою Національної Спілки художників України на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 червня 2021 року в складі судді Савицького О. А.,

встановив:

12.11.2020 ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті підстави, що 01.09.2016 її було прийнято на посаду головного бухгалтера санаторію ім. Р. Г. Судковського Національної Спілки художників України (далі - НСХУ), який розташований в с. Чорноморка Очаківського району Миколаївської області.

11.06.2019 рішенням Секретаріату НСХУ її було призначено директором санаторію ім. Р. Г. Судковського НСХУ.

09.07.2020 видано наказ №9 К про тимчасове відсторонення її від роботи за посадою директора.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 вересня 2020 року відкрито провадження в справі № 761/28433/20 про визнання наказу №9 К від 09.07.2020 незаконним та його скасування.

12.10.2020 видано наказ №6 про її звільнення з 12 жовтня 2020 року з посади директора санаторію ім. Р. Г. Судковського НСХУ на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Посилаючись на ті підстави, що наказ про її звільнення з роботи не містив жодної інформації про фактичні обставини, що стали підставою для звільнення, у наказі не вказано в чому саме виразилося одноразове грубе порушення нею трудових обов`язків, дня або дати його виявлення та суті самого порушення, вчинення якого нібито і призвело до її звільнення з посади, просила суд визнати незаконним та скасувати наказ НСХУ про її звільнення з посади директора, поновити на вказаній посаді з 12 жовтня 2020 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 червня 2021 року позов задоволено.

Визнано неправомірним та скасовано наказ Голови НСХУ Чепеліка В. А. № 6 від 12.10.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади директора санаторію ім. Р. Г. Судковського НСХУ.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора санаторію ім. Р. Г. Судковського НСХУ з 13 жовтня 2020 року.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі голова НСХУ Чернявський К. В. просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Щодо пропуску строку для застосування дисциплінарного стягнення, передбаченого ст. 148 КЗпП України зазначив, що пропуск вказаного строку був спровокований недобросовісними діями самої позивачки, а також відсутністю кворуму на засіданні компетентного органу управління внаслідок діючого карантину.

Так, 07.08.2020 відповідачу стало відомо про те, що 13 липня 2020 року з поточного рахунку санаторію було витрачено 10 000 грн в якості повернення Рибогосподарському аграрному ТОВ «Чорноморець» авансового платежу за електроенергію.

13.08.2020 позивачу направлено запит для надання письмових пояснень, в тому числі з приводу повернення вказаного авансового платежу.

Лише 06.09.2020, в передостанній день місячного строку, відповідач отримав відповідь позивача про відмову від надання пояснень.

Крім цього, у зв`язку карантином, продовженим до 31 жовтня 2020 року, 07.09.2020 засідання Секретаріату НСХУ, на якому мало б розглядатися питання трудових відносин з позивачем, не відбулося.

Відсутність трудової книжки позивача також завадило вчасно звільнити її з роботи.

Щодо відсутності зазначення в наказі про звільнення сформульованого одноразового порушення, яке стало підставою для звільнення керівника, зазначив, що КЗпП України не містить норми, яка вимагає викладення такого формулювання у наказі. Спірний наказ про звільнення має посилання на рішення уповноваженого органу відповідача (протокол Секретаріату №22 від 09.10.2020), яке в свою чергу посилалось на письмову доповідь голови контрольно-ревізійного органу відповідача, де зміст порушення був викладений.

Також вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позову в частині поновлення позивача на роботі.

Відповідно до положень Статуту відповідача, постійним діючим виконавчим органом Спілки є Секретаріат Спілки, який у період між засіданнями Правління (Ради) Спілки керує поточною роботою Спілки. Голова Спілки призначає на посади керівників підприємств та організацій, безпосередньо підпорядкованих Спілці.

Таким чином, укладення і припинення трудового договору з керівником Санаторію вимагає сукупності відповідних рішень у вигляді рішення Секретаріату відповідача та наказу голови відповідача.

Рішення про звільнення позивачки було прийнято Секретаріатом НСХУ на засіданні 09.10.2020, оформлене протоколом №22 від 09.10.2020.

Позовних вимог щодо вказаного рішення позивачка не заявляла, а тому вказане рішення є дійсним та за Статутом санаторію є для неї обов`язковим.

22.11.2021 ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Свої доводи мотивує тим, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення повинно бути застосовано не пізніше ніж за місяць після виявлення порушення трудових обов`язків, а не після отримання роботодавцем письмових пояснень від працівника.

Крім цього, пояснення від позивача були отримані у передостанній день спливу місячного строку, а рішення про звільнення відповідач прийняв після спливу більш ніж двох місяців після виявлення порушення.

Доводи відповідача на неможливість своєчасного проведення засідання Секретаріату НСХУ з підстав дії на території України карантину не заслуговують на увагу, оскільки засідання можливо було провести за допомогою відеоконференції.

Відсутність трудової книжки позивача у жодному разі не може бути перешкодою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №296/576/17, важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості.

У відзиві відповідача зазначено, що з 01.02.2020 за санаторієм почала накопичуватися заборгованість з податків та ЄСВ, а тому у зв`язку з вказаним та іншими порушеннями позивачку наказом від 09.07.2020 відсторонили від займаної посади. Позивачку звільнено за те, що вона вчинила дисциплінарний проступок, який виразився в діях, що призвели до витрачання коштів з банківських рахунків санаторію в розмірі 10 000 грн, оскільки за її дорученням були списані кошти, що підтверджується платіжним дорученням №248.

Проте в наказі №6 від 12.10.2020 про звільнення не зазначено, за яке саме одноразове грубе порушення до неї застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення, а доводи відповідача, зазначені у відзиві, не доводять, що саме за цей проступок було застосовано вказане дисциплінарне стягнення.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Маслова В.С. просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник НСХУ в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

15.12.2021 Голова НСХУ звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. При розгляді справи просив врахувати позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 03.11.2021 по справі №387/326/20, про те, що у трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Також просив врахувати розгляд в цей час: Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області справи №483/1956/20 за обвинувальним актом по кримінальному провадженню № 0000574 від 15 серпня 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3 ст. 191 , ч. 1 ст.366 КК України, де санаторій ім. Р. Г. Судковського НСХУ визнано потерпілим; Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області справи №483/1575/21 за обвинувальним актом по кримінальному провадженню № 0000168 від 30 червня 2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, де санаторій ім. Р. Г. Судковського НСХУ визнано потерпілим.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що наказом директора НСХУ від 01.09.2016 № 22-К ОСОБА_1 прийнято на посаду головного бухгалтера санаторію ім. Р. Г. Судковського.

Враховуючи необхідність перевірки виявлених вибірковим методом фактів порушень в діяльності санаторію ім. Р.Г. Судковського НСХУ, директора санаторію ОСОБА_1 тимчасово відсторонено від роботи за посадою директора (а.с.10).

Реалізуючи рішення секретаріату НСХУ в частині зміни керівника (директора) санаторію ім. Р. Г. Судковського НСХУ, прийняте на засіданні 09 жовтня 2020 р. (протокол №22), керуючись п.5.10 Статуту НСХУ, статтями 21, 24, 36, 41 КЗпП України, головою НСХУ видано наказ №6 від 12 жовтня 2020 р. про звільнення ОСОБА_1 з посади директора санаторію ім. Р. Г. Судковського НСХУ з 12 жовтня 2020 р. на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України (а.с.11).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наказ про звільнення не містить зазначення за яке саме одноразове грубе порушення трудових обов`язків до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Доводи відповідача про звільнення позивача саме за витрачання коштів з банківського рахунку санаторію в розмірі 10 000 грн не доводять того, що саме за вказаний проступок було застосовано дисциплінарне стягнення. Дисциплінарне стягнення було застосовано з пропуском строку, визначеного ч. 1 ст. 148 КЗпП України, що свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України.

Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами (пункт 1 частини першої статті 41 КЗпП України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 203/1079/20 зазначено, що «важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Так, і рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40 і пунктом 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Частинами першою, третьою статті 147-1 КЗпП України передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством».

Як вбачається зі змісту рішення Секретаріату НСХУ від 09 жовтня 2020 року, оформленого протоколом №22, виходячи з обставин та висновків, викладених у доповідній записці голови Центральної контрольно-ревізійної комісії НСХУ з приводу відносин з ОСОБА_1 , зміст якої розглянутий та обговорений на засіданні, трудові відносини з ОСОБА_1 як директором санаторію так і головним бухгалтером, належить розірвати на підставі п. 1 ст.41 та п. 4 ст.40 КЗпП України відповідно (а.с.161).

Доповідна записка голови Центральної контрольно-ревізійної комісії НСХУ від 08 жовтня 2020 року містить цілу систему порушень ОСОБА_1 , зокрема:

- ОСОБА_1 не виконала рішення Секретаріату НСХУ від 19.05.2020 (протокол №14) щодо передання майна Спілки за наслідком рішення про його вилучення з користування санаторієм, чим перешкодила НСХУ в праві на управління санаторієм;

- 06.08.2020 санаторій дізнався про відкриття 04.08.2020 по відношенню до нього виконавчого провадження за податковими вимогами з ЄСВ стягувача - ГУ ДПСУ у Миколаївській області. Непогашення цього податкового боргу відбулось в період керівництва та роботи головним бухгалтером ОСОБА_1;

- від в.о. керівника санаторію (ОСОБА_6) надійшла інформація, що ОСОБА_1 продовжує використовувати свій КЕП керівника, уклала трудовий договір з невстановленою особою, розпоряджається коштами за поточним рахунком. Транзакцією13.07.2020 з рахунку у ПАТ КБ «ПриватБанк» були безпідставно на власний розсуд повернуті 10 000 грн РА ТОВ «Чорноморець», що в умовах боргів та необхідності фінансувати витрати діяльності є грубим порушенням ОСОБА_1 її трудових обов`язків;

- на початку вересня 2020 залучено СПД ФО ОСОБА_5 з метою проведення аналізу окремих компонентів обліку санаторію, за наслідком чого складено звіт, в якому викладений зміст низки порушень в діяльності санаторію в частині виконання посадових обов`язків керівника і бухгалтера санаторію, якими працювала ОСОБА_1 . У звіті акцентується на необхідності відновлення бухгалтерського обліку;

- з 14.09.2020 по 16.09.2020 за місцезнаходженням санаторію була проведена аудиторська перевірка щодо дотримання касової дисципліни санаторієм ім. Р. Г. Судковського НСХУ в період з 05.09.2019 до 13.09.2019, про що складено аудиторський висновок від 16.09.2020. Виявлено неповноту відображення у касовій книзі операції з оприбуткування05.09.2019 готівки за касовим ордером №193 від 05.09.2019 ( 3 000 грн замість 5 000 грн), а також неналежне оформлення касової книги від 29.07.2018 р.;

- ОСОБА_1 , як особа відповідальна за організацію та ведення касового обліку в санаторії, не зберігала власну трудову книжку безпосередньо на підприємстві, переховувала її реальне місцезнаходження.

Досліджуючи наказ про звільнення, рішення Секретаріату НСХУ від 09 жовтня 2020 року, оформлене протоколом №22, на підставі якого було видано наказ про звільнення, доповідну записку голови Центральної контрольно-ревізійної комісії НСХУ від 08 жовтня 2020 року, про яку йде мова в протоколі №22, суд дійшов висновку, що останні не містять чітко сформульованого одноразового порушення, яке стало підставою для звільнення керівника.

Таким чином, без чіткого визначення порушення, яке має ознаку одноразовості, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про незаконність звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву, про відкриття 04.08.2020 виконавчого провадження за вимогами ЄСВ стягувача ГУ ДПСУ у Миколаївській області від 05.06.2020 на суму 8 529,58 грн відповідач дізнався 06.08.2020р. (а.с.97).

07.08.2020 відповідачу стало відомо, що 13 липня 2020 року з коштів на поточному рахунку санаторію було витрачено 10 000 грн в якості повернення РА ТОВ «Чорноморець» авансового платежу за електроенергію (а.с.134).

09.07.2020 встановлено факт відсутності в документації підприємства трудової книжки відповідача та журналу обліку трудових книжок (а.с.143).

13.08.2020 позивачу направлено вимогу негайно надати письмові пояснення щодо наступного: де знаходиться її трудова книжка та журнал обліку трудових книжок, причини їх відсутності в документації санаторію; причини застосування позивачем кваліфікованого електронного підпису керівника санаторію під час її відсторонення від роботи; повної інформації щодо укладення під час відсторонення від роботи трудового договору з невстановленою особою; повної інформації щодо повернення контрагенту санаторію 13.07.2020 його авансового платежу за електроенергію на суму 10 000 грн та причини цього (а.с.143).

Вказану вимогу отримано позивачем 20.08.2020 та 25.08.2020 надано відповідь про те, що наказ №9к від 09.07.2020 про тимчасове відсторонення від виконання трудових обов`язків на посаді директора вважає незаконним, оскільки він був прийнятий без будь-яких правових підстав та в порушення норм діючого законодавства. Жодні правові підстави для надання нею запитуваної інформації відсутні (а.с. 147).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що накладення дисциплінарного стягнення відбулось з порушенням строку, передбаченого статтею 148 КЗпП України.

Отримання відповідачем письмових пояснень від позивача лише 06.09.2020, відсутність у нього інформації про місцезнаходження трудової книжки позивача, продовження карантинних обмежень до 31 жовтня 2020 року не позбавляло відповідача можливості належним чином та у визначений законом строк застосувати до позивача дисциплінарне стягнення з зазначенням чітко сформульованого одноразового порушення, яке стало підставою для її звільнення.

Недотримання обов`язку в частині зазначення одноразового порушення трудової дисципліни, яке слугувало підставою для звільнення, свідчить про недобросовісність саме роботодавця по відношенню до працівника.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 03 листопада 2021 року (справа № 387/326/20), реалізуючи права і виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин зобов`язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди працівнику, роботодавцю, довкіллю або державі. Не допускаються дії працівника чи роботодавця, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Під зловживанням трудовим правом для сторін трудових відносин варто розуміти особливу недобросовісну поведінку, пов`язану з навмисним створенням для працівника та (або) роботодавця ситуації правової невизначеності за межами права, з порушенням принципів справедливості, добросовісності та розумності.

Відповідно до ч. 1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на обґрунтованість доводів позивача про те, що її звільнення відбулося без законної підстави, суд дійшов правильного висновку про поновлення позивача на роботі.

При цьому закон не вимагає окремого оскарження рішення компетентного органу, власника підприємства про звільнення з метою здійснення ефективного захисту порушеного права.

Наявність зареєстрованих кримінальних проваджень щодо за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3 ст. 191 , ч. 1 ст.366 КК України, де санаторій ім. Р. Г. Судковського НСХУ визнано потерпілим, за відсутністю остаточного вироку, свідчить лише про те, що особа підозрюється у вчиненні певних злочинів, а не про те, що особа їх вчинила.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, оцінив надані учасниками справи докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовуються, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу Національної спілки художників України залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 червня 2021 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 червня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк