Справа № 346/4602/21
Провадження № 2/346/1784/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого судді П`ятковського В.І.,

за участю секретаря Матушевської Г.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия цивільну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання правочину дійсним і права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що в грудні 2006 року досягнув домовленості із ОСОБА_3 щодо всіх істотних умов придбання у нього будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку за вказаною адресою площею 0,376775 га, які належали останньому на праві власності.

Після досягнення всіх домовленостей та сплати коштів у сумі 90 000 грн він із сім`єю з того часу переїхав проживати у вказаний житловий будинок і живе досі. Для оформлення договору купівлі-продажу та його реєстрації ОСОБА_4 оформив довіреність на право розпорядження будинком та земельною ділянкою на його матері ОСОБА_5 .

Зазначає, що у зв`язку із складними життєвими обставинами йому не вдалося належним чином оформити право власності на вказане нерухоме майно та нотаріально посвідчити укладений договір купівлі-продажу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, у зв`язку із чим він не має можливості нотаріально посвідчити договір та зареєструвати відповідним чином право власності на спірне нерухоме майно.

Просить визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки та будинковолодіння за вказаною адресою та визнати за ним право власності на них.

В судове засідання позивач не з`явився, подав письмову заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує, розгляд справи просить проводити в його відсутності.

Відповідачка в судове засідання також не з`явилася, подала заяву, про розгляд справи в її відсутності, щодо задоволення позову та визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно не заперечила, та зазначила, що її покійний батько ОСОБА_6 дійсно продав будинок та земельну ділянку ОСОБА_1 .

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі продажу укладеного 20 лютого 1990 року з ОСОБА_7 , зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 20 лютого 1990 року, що також підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20 лютого 2004 року № 2883726 (а.с. 1-14, 15). Також, ОСОБА_8 на праві власності належала земельна ділянка 0,376775 га, в т.ч. 0,269678 га для ведення особистого підсобного господарства та 0,1071 га для обслуговування житлового будинку, про що йому видано Державний акт на право приватної власності на землю від 16 серпня 1994 року (а.с. 18).

Із досліджених документів вбачається, що у грудні 2006 року між ОСОБА_8 та позивачем укладено договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна, досягнуто домовленості щодо його істотних умов. Позивач сплатив ОСОБА_8 вартість нерухомого майна у сумі 90 000 грн, останній передав йому всі правовстановлюючі документи на будинковолодіння та земельну ділянку, і позивач з сім`єю переїхали проживати за вказаною адресою. Крім того, ОСОБА_8 оформив на ім`я матері позивача довіреність на розпорядження вказаними будинком та земельною ділянкою (а.с. 19).

Із нотаріально посвідченої заяви дружини ОСОБА_9 , ОСОБА_10 від 28 грудня 2006 року, видно, що вона обізнана із вчиненням чоловіком дій по відношенню до спільного майна подружжя і дає свою згоду на продаж чоловіком на умовах і за ціною на його розсуд, набутих в зареєстрованому шлюбі вищевказаного житлового будинку та земельної ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 6), внаслідок чого позивач позбавлений можливості посвідчити укладений між ним та ОСОБА_8 договір купівлі-продажу, нотаріально.

Спадкоємцем за законом на майно померлого є відповідачка, його донька, яка як уже зазначалося вище дані обставини визнає.

Згідно висновку про вартість майна від 19 квітня 2021 р. вартість житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 .Вербіж становить 77 913 грн.

Відповідно до нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 16 вересня 2021 року № 1600,1601 нормативна грошова оцінка земельних ділянок площею 1071 кв.м, 2697 кв.м складає 126217,35 грн та 7622,27 грн.

Стаття 328 ЦК України вказує, що при вирішенні питання про правомірність набуття права власності суд враховує презумпцію правомірності набуття такого права, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частиною 1 ст. 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Саме така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 07.09.2017, справа № 6-1288цс17.

Згідно положень ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Виходячи з того, що позивач набув право власності на вказане нерухоме майно та земельну ділянку у встановленому законом порядку і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, відповідач не заперечує факту укладення правочину та не претендує на вказане майно, суд вважає за можливе визнати правочин дійсним та визнати за ОСОБА_11 право власності на вказане будинковолодіння та земельну ділянку, шляхом задоволення позову.

На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 220, 328, 392ЦК України, керуючись ст.ст. 206 ч. 4, 247 ч. 2, 263, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку загальною площею 58,2 кв. м, житловою площею - 38,9 кв. м, «Е» - гаражу, «Є» - стайні, «№1» - криниці, «№ 2-4» - огорожі, I вимощення, земельної ділянки, кадастровий номер :01:003: 0062 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1071 га та земельної ділянки, кадастровий номер :01:003:0406 для ведення особистого селянського господарства площею 0,2697 га по АДРЕСА_1 укладений між мною, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_1 , право власності на житловий будинок загальною площею 58,2 кв. м, житловою площею - 38,9 кв. м, «Е» - гараж, «Є» - стайню, «№1» - криницю, «№2-4» - огорожу, I вимощення, на земельну ділянку, кадастровий номер :01:003:0062 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1071 га та земельну ділянку, кадастровий номер :01:003:0406 для ведення особистого селянського господарства площею 0,2697 га по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23 грудня 2021 року.

Суддя П`ятковський В. І.