УХВАЛА

08 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 754/736/19

провадження № 61-12672св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють у своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини-інваліда ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

треті особи, які не заявляють самостійний вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рвач Жанна Віталіївна, ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року у складі судді Галась І. А. та постанову Київського апеляційного суду від 22 липня 2020 року у складі колегії суддів: Вербової І. М., Саліхова В. В., Шахової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які діють у своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини з інвалідністю ОСОБА_3 , звернулись до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 27 квітня 2012 року, укладеного між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рвач Ж. В. за № 1366.

Позов обґрунтований тим, що 27 квітня 2012 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють у своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини з інвалідністю ОСОБА_3 та неповнолітнього ОСОБА_5 , який діяв за згодою батьків, укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . 08 травня 2012 року в Київському міському бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 зареєстровано право власності по 1/4 частині вказаної квартири. Із 2012 року і до дня звернення позивачів до суду у цій квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Позивачі зазначають, що з моменту придбання квартири вони провели в ній роботи, які суттєво збільшили її вартість. Відповідно до звіту Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Центр оцінки» про незалежну оцінку майна від 02 січня 2019 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 на 02 січня 2019 рік становить 1 298 935,00 грн.

Ця квартира є єдиним місцем проживання дітей. Проте рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 15 вересня 2016 року, яке постановою Верховного Суду від 26 червня 2018 року залишено без змін, квартиру витребувано з володіння позивачів. До укладення правочину купівлі квартири ОСОБА_4 не повідомляла позивачів про наявність будь-яких судових рішень стосовно цієї квартири, про продаж квартири на підставі недійсного договору купівлі-продажу. Тобто договір купівлі-продажу вказаної квартири укладено ОСОБА_4 шляхом введення покупців в оману. Таким чином, діями відповідача позивачам завдано матеріальних збитків та моральної шкоди.

Просили суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 27 квітня 2012 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рвач Ж. В. за номером: 1366, номер правочину 4982008, який вчинений під впливом обману. Зобов`язати ОСОБА_4 відшкодувати збитки у подвійному розмірі вартості спірної квартири у зв`язку з недійсністю правочину, з підстав вчинення його під впливом обману в сумі 2 597 870,00 грн. Зобов`язати ОСОБА_4 відшкодувати збитки у подвійному розмірі внеску до Пенсійного фонду України при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу квартири у зв`язку з недійсністю правочину, з підстав вчинення його під впливом обману у розмірі 25 978,70 грн. Зобов`язати ОСОБА_4 відшкодувати витрати у подвійному розмірі на ремонтні та оздоблювальні роботи у квартирі, що становлять 1/3 від вартості квартири, у сумі 38 8470,00 грн. Стягнути з ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 402 702,00 грн. Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір у визначеному законом розмірі.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Протокольною ухвалою Деснянського районного суду міста Києва залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_5 .

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 липня 2020 року, позов задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 27 квітня 2012 року, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рвач Ж. В. за № 1366; відшкодовано ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 шкоду у розмірі 291 350,00 грн кожному. В іншій частині позову відмовлено.

Задовольнивши позов в частині визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний договір вчинений під впливом обману з боку відповідача. Частково задовольнивши позов у частині стягнення з відповідача на користь позивачів шкоду, суд першої інстанції виходив з ринкової вартості квартири та кількості її власників.

Відмовивши в іншій частині позову, суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження проведення ремонтних робіт у квартирі та того, що діями відповідача позивачам завдана моральна шкода у зазначеному ними розмірі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

21 серпня 2020 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 липня 2020 року, просила скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення позову та відмовити у позові повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди порушили норми процесуального права, не встановили всіх обставин у справі, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, а зроблені висновки не відповідають дійсним обставинам справи. Позивачі не довели вчинення оспорюваного правочину під впливом обману. Квартира зареєстрована за позивачами, тому вони не понесли збитків. Суд вирішив питання про права та обов`язки ОСОБА_5 , який вимог щодо предмета спору не заявляв. Суди застосували позовну давність без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 10/Б-743.

Аргументи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що суд касаційної інстанції не може вирішувати питання щодо обізнаності позивача про порушення своїх прав, оскільки такі обставини встановлюються судами попередніх інстанцій. Сторонами договору були неповнолітні діти, тому перебіг позовної давності за їх вимогами починається з моменту набуття повноліття.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У вересні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

19 вересня 2020 року ОСОБА_4 направила на адресу Верховного Суду доповнення до касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 04 жовтня 2021 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що 27 квітня 2012 року між ОСОБА_4 і неповнолітнім ОСОБА_5 (що діяв за згодою батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ), ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які діяли від свого імені та як законні представники малолітньої ОСОБА_3 , укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , згідно з яким продавець продає та передає, а покупці купують вказану квартиру таким чином: 1/4 частина квартири на ім`я ОСОБА_5 , 1/4 - на ім`я ОСОБА_3 , 1/4 - на ім`я ОСОБА_1 , 1/4 - на ім`я ОСОБА_2 (а. с. 13-14). Вартість квартири становить 1 298 935,00 грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 15 вересня 2016 року, яке постановою Верховного Суду від 26 червня 2018 року залишено без змін, витребувано з володіння ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , зазначену квартиру.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 грудня 2008 року довіреність від 12 грудня 2003 року, видану ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ім`я ОСОБА_9 , посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвєєвим О. А., зареєстровану в реєстрі за № 2422, визнано недійсною. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 27 грудня 2003 року укладений між ОСОБА_9 , який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 . Повернено сторони за договором купівлі-продажу від 27 грудня 2003 року у первісний стан. Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 30 липня 2004 року, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , недійсним. Повернено сторони за договором купівлі-продажу від 30 липня 2004 року у первісний стан.

Ухвалою Верховного Суду України від 22 вересня 2009 року залишено без змін рішення Апеляційного суду міста Києва від 09 квітня 2009 року, яким рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 грудня 2008 року скасовано в частині відмови у зустрічному позові ОСОБА_4 про визнання її добросовісним набувачем та ухвалено в цій частині нове рішення, яким ОСОБА_4 визнано добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 за угодою купівлі-продажу цієї квартири від 30 липня 2004 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І. В. за реєстровим номером 2353у.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 28 лютого 2012 року у позові ОСОБА_4 до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди відмовлено.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційне провадження відкрито з тих підстав, що суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 10/Б-743, а також згідно з частиною третьої статті 411 ЦПК України.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження, з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Предметом спору у цій справі є визнання недійним договору купівлі-продажу квартири, який укладено під впливом обману, відшкодування витрат та моральної шкоди з тих підстав, що квартиру витребувано у покупців за рішенням суду відповідно до статті 388 ЦК України.

Дійшовши висновку про задоволення позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартиривід 27 квітня 2012 року, суди виходили з того, що він вчинений під впливом обману з боку відповідача щодо відсутності спорів щодо квартири.

Задовольнивши позов про визнання договору купівлі-продажу від 27 квітня 2012 року недійсним та відшкодувавши позивачам збитки в подвійному розмірі, суди послалися на норми частини другої статті 230 та статті 661 ЦК України.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Підставою касаційного оскарження ОСОБА_4 зазначила те, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 10/Б-743.

У постанові від 09 квітня 2020 року у справі № 10/Б-743 за позовом Державної податкової інспекції у Теребовлянському районі до Державного підприємства «Струсівський комбінат продтоварів» про банкрутство Верховний Суд дійшов висновку, що початок перебігу позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку статті 388 ЦК України починається з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу.

Позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Щодо вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається. Обов`язковою умовою переривання позовної давності шляхом пред`явлення позову також є дотримання вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції та інших, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення підтверджене судовим рішенням.

Щодо визначення подібності правовідносин, то Верховний Суд враховує правовий висновок, викладений в мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду у справах № 305/1180/15-ц, № 922/2383/16, № 757/31606/15-ц.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27 березня 2018 року № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25 квітня 2018 року № 925/3/7, пункт 40 постанов від 25 квітня 2018 року № 910/24257/16). Аналогічні висновки викладені і в постановах Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 910/8956/15 та від 13 вересня 2017 року у справі № 923/682/16.

Отже, Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин визначається за їхніми елементами, зокрема суб`єктами, об`єктами та змістом (правами й обов`язками суб`єктів правовідносин) у конкретній справі, що, у свою чергу, не може свідчити про подібність правовідносин.

Водночас касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Скаржник у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначає підстави, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, покладається на скаржника.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

З урахуванням того, що після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України Верховний Суд встановив, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Судувід 09 квітня 2020 року у справі № 10/Б-743 та на який посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними, то суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження.

З урахуванням викладеного касаційне провадження підлягає закриттю.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу (частина друга статті 396 ЦПК України).

З урахуванням викладених мотивів касаційне провадження у цій справі підлягає закриттю.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційне провадження підлягає закриттю, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409,411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 липня 2020 року у справі № 754/736/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини-інваліда ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійний вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рвач Жанна Віталіївна, ОСОБА_5 , про визнання правочину недійсним, відшкодування збитків та моральної шкоди, закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко