ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 643/6511/19

провадження № 22-ц/818/3970/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження старший державний виконавець Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Ісаєва Єлизавета Андріївна

заінтересована особа ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Ісаєвої Єлизавети Андріївни, заінтересована особа: ОСОБА_2

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2021 року у складі судді Афанасьєва В.О.,-

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Ісаєвої Єлизавети Андріївни, у якій просив визнати неправомірними дії державного виконавця Ісаєвої Є.А. при здійсненні нею розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_1 від 01.03.2021 та скасувати розрахунок заборгованості по аліментам ОСОБА_1 від 01.03.2021; зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок розрахунку заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів за виконавчим листом № 643/6511/19, виданим 16.01.2021 Московським районним судом м. Харкова з урахуванням чинності постанови Харківського апеляційного суду від 20.12.2019 до 18.03.2020 та платежів на суму 3820,00 грн., які були здійснені ним з квітня 2019 року по грудень 2019 року.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08.04.2021 року у задоволенні скарги - відмовлено.

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Московського районного суду м. Харкова та задовольнити скаргу у повному обсязі.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що значення терміну «аліменти» розкривається в ст. 181 СК України «кошти на утримання дитини» та неправомірно не врахував платежі за платіжними дорученнями від 18.08.2019 на суму 700 грн. та платіжне доручення від 30.09.2019 на суму 500 грн, оскільки призначенням зазначено «на утримання ОСОБА_3 ».

Вказує, що суд помилково вважав, що постанова Харківського апеляційного суду від 20.12.2019 року про зміну рішення першої інстанції не підлягає застосуванню, вважає, що обов`язковою до виконання зазначену постанову про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у сумі 3200 грн. Звертає увагу суду, що він добровільно виконував постанову Харківського апеляційного суду, а тому після її скасування Верховним Судом присуджені цим рішенням суми не підлягають перерахунку.

Заінтересованою особою ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, яким вона не погоджується з доводами апеляційної скарги.

Вказує, що в апеляційній скарзі заявник не зазначає розмір платежів, з урахуванням яких державний виконавець зобов`язаний зробити перерахунок заборгованості. Також, вказує, що рішенням суду першої інстанції вірно встановлені обставини справи та визначено, що міркування боржника про те, що постанова Харківського апеляційного суду від 20.12.2019 підлягає застосуванню є хибними.

Також, суд першої інстанції вірно встановив, що надані заявником квитанції на суму у загальному розмірі 2620,00 грн., сплачені за навчання ОСОБА_3 , та не враховуються як оплата аліментів. Платежі 18.08.2019 та 30.09.2019 здійснені до ухвалення рішення про стягнення аліментів та до набрання рішенням законної сили, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказані перекази не є аліментами.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав хибними доводів заявника про те, що постанова Харківського апеляційного суду від 20.12.2019 про стягнення з заявника аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 3200 грн щомісячно була чинною до дня її скасування Верховним Судом 18 березня 2020 року, то до 18.03.2020 року аліменти з нього на утримання дочки мали стягуватись в розмірі 3200 грн., який був визначений постановою Харківського апеляційного суду. З урахуванням цього, суд вважав, що з ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти з дня подачі до суду позову, тобто з 24.09.2019 до досягнення ОСОБА_3 повноліття у розмірі 5000 грн. щомісячно. Щодо неврахування державним виконавцем платежів на суму 3820 грн., які були ним здійсненні у період з квітня 2019 року по грудень 2019 року, суд вважав, що сума в розмірі 2620 грн протягом травня-грудня 2019 року була перерахована боржником Харківському фізико-математичному ліцею №27 як оплата за навчання дочки та ці кошти не є аліментами. Що стосується перерахованих боржником коштів: платіжним дорученням № Р24А653584051А78090 від 18.08.2019 в сумі 700 грн платіжним дорученням №Р24А673868507А21803 від 30.09.2019 в сумі 500 грн., то призначенням платежу при перерахуванні цих коштів зазначено на утримання ОСОБА_3 , але не зазначено, що ці грошові платежі були перераховані саме як аліменти на утримання дитини.

Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Порядок визначення розміру аліментів врегульовано Сімейним кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року.

Згідно із частинами першою, третьою, восьмою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

За змістом пункту 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Частиною першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

У відповідності до частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи обов`язки.

Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 мотивував свої вимоги тим, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2019 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до нього та стягнуто на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 5000 гривень щомісячно, з дня подачі заяви (24.04.2019) до досягнення дитиною повноліття. Постановою Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2019 року рішення суду першої інстанції було змінено та стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 3200 грн щомісячно, з дня подачі заяви (24.04.2019) до досягнення дитиною повноліття.

11.02.2020 державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 643/6511/19. Постановою Верховного Суду від 18 березня 2020 року постанову Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2019 року скасовано, а рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2019 року залишено в силі. 15.01.2021 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі № 643/19355/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. 28.01.2021 ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця Ісаєвої Є.А. із заявою про надання розрахунку заборгованості, що відповідає виконавчому листу та здійсненим платежам, За клопотанням ОСОБА_1 був витребуваний з Московського ВДВС у місті Харкові СМУ Міністерства юстиції (м. Харків) розрахунок заборгованості зі сплати аліментів. Із розрахунком заборгованості по аліментам від 01.03.2021 року ОСОБА_1 ознайомився в Дзержинському районному суді м. Харкова 04.03.2021, який , на думку заявника, не відповідає дійсності. Крім того, державним виконавцем не були враховані при розрахунку заборгованості платежі ОСОБА_1 на утримання та за навчання ОСОБА_4 , які були здійснені ним з квітня 2019 року по грудень 2019 року.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи наступне.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2019 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 5000 гривень щомісячно, з дня подачі заяви (24.04.2019) до досягнення дитиною повноліття (а.с. 62).

Постановою Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2019 року вищевказане рішення суду першої інстанції було змінено та стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 3200 гривень щомісячно, з дня подачі заяви (24.04.2019) до досягнення дитиною повноліття (а.с. 63).

Московським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 643/6511/19 про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3200 грн. щомісячно, з дня подачі заяви (24.04.2019) до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5).

11.02.2020 державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 643/6511/19 виданим 16.01.2020 Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 3200,00 грн. щомісячно, з дня подачі заяви (24.04.2019) до досягнення дитиною повноліття (а.с. 71).

Постановою Верховного Суду від 18 березня 2020 року постанову Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2019 року скасовано, а рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2019 року залишено в силі (а.с. 66-70).

Згідно правового висновку Верховного Суду у справі за № 6-1534цс16, якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти з дня подачі до суду позову, тобто з 24.09.2019 до досягнення ОСОБА_3 повноліття у розмірі 5000 грн. щомісячно.

Також, колегія суддів погоджується з тим, що у державного виконавця під час розрахунку заборгованості по аліментам відсутні підстави враховувати платежі на суму 3820,00 грн., які були здійсненні ОСОБА_1 у період з квітня 2019 року по грудень 2019 року.

Заявником надані копії платіжних доручень: 0.0..1 від 06.05.2019 на суму 820,00 грн. 0.0..1 від 30.09.2019 на суму 450,00 грн. 0.0..1 від 24.10.2019 на суму 450,00 грн. 0.0..1 від 12.11.2019 на суму 450,00 грн. 0.0..1 від 09.12.2019 на суму 450,00 грн. (а.с. 27-29). Вказані платіжні доручення містять назву одержувача - Харківський фізико-математичний ліцей №27 та призначення платежу - призначенням платежу «оплата за навчання ОСОБА_3 ».

Колегією суддів встановлено, що сума в розмірі 2620 грн протягом травня-грудня 2019 року не є аліментами на утримання ОСОБА_3 .

Одночасно з цим, колегія суддів дійшла висновку про те, що перераховані боржником кошти за платіжними дорученнями № Р24А653584051А78090 від 18.08.2019 в сумі 700,00 грн.; №Р24А673868507А21803 від 30.09.2019 в сумі 500 грн., з призначенням платежу при перерахуванні цих коштів зазначено «на утримання ОСОБА_3 » є за своєю суттю аліментами, тобто коштами на утримання дитини. При цьому та обставина, що аліменти сплачені до ухвалення рішення про стягнення аліментів та набрання ним законної сили не має правового значення для врахування сплаченої суми при здійсненні розрахунку заборгованості.

За таких обставин, в цій частині апеляційна скарга є обґрунтованою, а вимоги заявника про зобов`язання врахувати сплачену суму аліментів у загальній сумі 1200 гривень такими, що підлягають задоволенню.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 №1404-VIII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - «рішення») - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, п.п.2,3,4 ч. 1 ст.376, 381, 382-384, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2021 року скасувати та постановити нове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Ісаєвої Єлизавети Андріївни при здійсненні розрахунку по аліментам від 01.03.2021/ДВ 17 на підставі виконавчого листа у справі № 643/6511/19.

Зобов`язати старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Ісаєвої Єлизавети Андріївни здійснити розрахунок заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 643/6511/19, виданим 16.01.2021 Московським районним судом м. Харкова з урахуванням часткової сплати аліментів ОСОБА_1 за платіжними дорученнями № Р24А653584051А78090 від 18.08.2019 в сумі 700 грн. та №Р24А673868507А21803 від 30.09.2019 в сумі 500 грн.

В іншій частині вимог скарги відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 22 грудня 2021 року.