№ 336/8337/21
пр. № 4-с/336/50/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., при секретарі Тимошенко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу боржника ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А., в обгрунтування скарги зазначив, що на виконанні у приватного виконавця перебуває зведене виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 336/2468/16-ц виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 05.05.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором.

Як зазначає боржник він дізнався про відкриття виконавчого провадження після надходження на його роботу постанови приватного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату 17.09.2021 року.

Після ознайомлення з матеріалами справи представника ОСОБА_1 , боржником було встановлено, що на його картковий рахунок було накладено арешт на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. про арешт коштів боржника від 25.08.2021 року.

22.09.2021 року до приватного виконавця представником боржника Пахоменко А.В. подано заяву про зняття арешту з карткового рахунку який використовується для виплати заробітної плати.

29.09.2021 року отримано відповідь приватного виконавця про відмову у знятті арешту з карткового рахунку який використовується для виплати заробітної плати.

Посилаючись на те, що постанова про арешт коштів боржника позбавляє його єдиного джерела доходу, є порушенням Конституційних прав на отримання заробітної плати, просив суд визнати дії приватного виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. про арешт коштів боржника неправомірними, скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять від ТОВ «Авто-Трейд» як заробітна плата ОСОБА_1 .

В судове засідання боржник та його представник не з`явились, додаткових пояснень не надали.

Приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Шавлуковою З.А. подано відзив на скаргу за змістом якого вказувала на не обгрунтованість вимог зазначивши, що в провадженні виконавця перебуває зведене виконавче провадження до складу якого входить: ВП №м 65825005 з виконання виконавчого листа від 05.05.2021 року видано Шевченківським районним судом м. Запоріжжя по справі № 336/2468/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 124 220,49 доларів США; ВП № 65825279 з виконання виконавчого листа від 05.05.2021 року видано Шевченківським районним судом м. Запоріжжя по справі № 336/2468/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» судового збору в сумі 43874,21 грн.

Боржник достовірно знаючи про наявність виконавчого провадження свідомо ухиляється від його виконання.

25.08.2021 року в рамках зведеного виконавчого провадження виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, яку направлено для виконання.

Посилаючись на те, сторонами виконавчого провадження не надано доказів про те, що арештований рахунок має спеціальний режим використання або може бути використовуватись боржником виключно для зарахування грошових, стягнення на які заборонені законом. Приватним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» вчиняються дії спрямовані на реальне виконання рішення, тому підстави для задоволення скарги відсутні.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши обгрунтованість скарги суд дійшов до висновку, що скарга є не обгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідно до положень ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, в даному випадку суд перевіряє лише чи діяв державний виконавець в межах своїх повноважень, чи відповідали його рішення та дії вимогам чинного законодавства.

При дослідженні письмових доказів судом встановлено наступне.

Так, під час розгляду скарги судом встановлено, ухвалою на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2021 року видано виконавчі листи № 336/2468/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 124 220,49 доларів США та № 336/2468/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» судового збору в сумі 43874,21 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлуковою З.А. від 17.06.2021 року відкрито виконавче провадження №.65825005, №65825279.

З метою виконання рішення суду 25.08.2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлуковою З.А. накладено арешт на грошові кошти боржника.

Предметом оскарження вказаної справи є дії приватного виконавця щодо накладення арешту на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до нього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо. Згідно до ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів виконавчої служби щодо виконання рішення суду можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права та свободи.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

За змістом статей 1, 5 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Загальний порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначений в статті 48 Закону № 1404-VIII, так звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

При цьому стаття 48 Закону № 1404-VIII встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Статтею 56 Закону № 1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої

статті 52 Закону № 1404-VIII повинен визначити статус рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження коштів на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII.

Як встановлено з матеріалів справи на рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_1 , а саме НОМЕР_1 у АТ «ОТП Банк» накладено арешт.

В постанові про арешт коштів боржника, приватний виконавець визначила банківським установам порядок виконання зазначеної постанови, із застереженням щодо неможливості накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Здійснюючи виконання постанови приватного виконавця від 25 серпня

2021 року та виконуючи покладений на нього обов`язок щодо визначення статусу рахунка № НОМЕР_2 , АТ «ОТП Банк» вважало за можливе накласти арешт на грошові кошти, розміщені на ньому.

Наявна в матеріалах справи виписка від 30.08.2021 року по картці № НОМЕР_2 не свідчить про віднесення зазначеного рахунку до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання.

Приватним виконавцем фактично було звернуто стягнення на майно (кошти боржника), що перебувають на банківському рахунку та на зберіганні у банку, процедура здійснення якого врегульована розділом VII Закону № 1404-VIII, дотримана приватним виконавцем.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнаннями неправомірними дій приватного виконавця Шавлукової З.А.

На підставі викладеного, керуючись ст. 447, 448, 450 451 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.А. Галущенко