ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року

м. Харків

справа №635/6931/20

провадження №22-ц/818/6392/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія "ПЗУ Україна"»,

треті особи: ОСОБА_3 , Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"», ОСОБА_4

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Доніної Ольги Василівни, яка діє в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія "ПЗУ Україна"», на рішення Харківського районного суду Харківської області від 8 вересня 2021 року, постановлене у складі судді Савченко Д.М.,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року представник ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 29784 грн., страхове відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену шкоду втратою годувальника в сумі 134028 грн., а також судові витрати, пов`язані з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 25.05.2018, близько 06:10 год., у м. Харкові, по вул. Сіверській, поблизу буд. 59, відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), в якій автомобіль марки «Toyota RAV 4», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 здійснив зіткнення з автомобілем марки «Ford Escort», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 . Внаслідок даної ДТП пасажир автомобіля «Ford Escort» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був доставлений до медичного закладу, де в результаті отриманих травм помер. Оскільки позивач є дружиною загиблого, у зв`язку із його смертю ОСОБА_1 спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у моральній шкоді та у втраті годувальника для малолітнього сина загиблого - ОСОБА_2 . Відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб була застрахована ПАТ «СК "ПЗУ Україна"» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК9798185, який діяв на момент настання ДТП станом на 25.05.2018. 25.05.2018 за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000541 з кваліфікацією по статті 286 Кримінального кодексу (далі - КК) України та розпочато досудове розслідування. 23.09.2019 позивачем через представника по довіреності було пред`явлено вимоги до відповідача про відшкодування спричиненої шкоди шляхом виплати страхового відшкодування. Відповідач листом №7217-31 від 25.10.2019 повідомив представника позивача про те, що потрібно надати наступні документи: постанову суду, яка набрала законної сили; довідку про склад сім`ї потерпілого на момент ДТП, завірену мокрою печаткою; інформацію про всіх дітей потерпілого та батьків. 28.10.2019 відповідачу було скеровано лист-відповідь Кулиничівської селищної ради від 22.10.2019 та довідку про склад сім`ї за місцем реєстрації загиблого ОСОБА_2 . Листом №8950 від 02.12.2019 відповідач повідомив, що для належного опрацювання справи потрібно представити наступні документи: заяву від матері дитини із зазначенням банківських реквізитів та ідентифікаційного номеру неповнолітнього ОСОБА_2 для отримання належного йому страхового відшкодування або представити заяву від матері ОСОБА_1 із її власними банківськими реквізитами та завірену довідку з органів опіки та піклування про не позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав; постанову суду, яка набрала законної сили. Заявою від 30.01.2020 про долучення документів до справи на виплату страхового відшкодування відповідачу було надано особисту заяву ОСОБА_1 на виплату страхового відшкодування. Проте, відповідач не прийняв рішення по справі, а втретє скерував представнику позивача лист №387-31 від 05.02.2020, яким просив надати постанову суду, яка набрала законної сили, а для нарахування моральної шкоди надати реквізити від батьків потерпілого ОСОБА_6 або їх копії свідоцтва про смерть. При цьому в заяві на виплату страхового відшкодування відповідача було повідомлено, що на дату ДТП мати ОСОБА_6 померла. На частку, яка належить батькові загиблого ОСОБА_6 , позивач не претендує та ця частка виділена окремо із загальної суми страхового відшкодування. Заявою про долучення документів на виплату страхового відшкодування від 21.05.2020 відповідачу було скеровано оригінал довідки про ДТП №652481, якою підтверджується факт настання ДТП, її обставини та учасники. Страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяною смертю ОСОБА_6 , належить трьом особам: батькові загиблого, його дружині - позивачу по справі та сину. Позивачем обраховано розмір страхового відшкодування виходячи з вимог п.п. 27.2, 27.3 ст. 27 Закону України №1961-IV від 01.07.2004.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 8 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПрАТ «СК "ПЗУ Україна"» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 29784 грн., страхове відшкодування як грошову компенсацію за спричинену шкоду втратою годувальника в сумі 134028 грн. Стягнуто з ПрАТ «СК "ПЗУ Україна"» на користь держави суму судового збору в розмірі 1638,12 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що відомості за фактом ДТП внесені 25.05.2018 до ЄРДР №0000541 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу «Toyota RAV 4» з номерним знаком НОМЕР_1 , на час ДТП була застрахована в ПрАТ «СК "ПЗУ Україна"», поліс №АК/9798185. ДТП, що відбулася 25.05.2018 за участю транспортного засобу «Toyota RAV 4», з номерним знаком НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , та автомобіля «Ford Escort» з номерним знаком НОМЕР_2 , є страховим випадком. Оскільки, цивільно-правова відповідальність одного з учасників ДТП, власника автомобілю «Toyota RAV 4», з номерним знаком НОМЕР_1 , на дату ДТП була застрахована в ПрАТ «СК "ПЗУ Україна"», то відповідач, як страховик, зобов`язаний здійснити відшкодування шкоди, заподіяної при експлуатації забезпеченого транспортного засобу. На думку суду дії водіїв не були взаємопов`язаними та сукупними, а тому позивач має право звернення до одного з страховиків, або до обох одночасно. На дату страхового випадку розмір мінімальної заробітної плати, відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» становив у місячному розмірі з 1 січня - 3723 грн., отже, ліміт відповідальності страховика для відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, становить 134028 грн, а на відшкодування моральної шкоди - 44676 грн. На підставі викладеного суд вважав, що позивач, який діє в інтересах малолітнього, має право на відшкодування з боку відповідача шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_6 . Вимоги ПАТ «СК "ПЗУ Україна"» щодо необхідності надання постанови суду про притягнення винної у ДТП особи до відповідальності суд вважає необґрунтованими, оскільки ці вимоги суперечать приписам ч. 2 ст. 1188 ЦК України.

Не погодившись з рішенням суду Доніна О.В., яка діє в інтересах ПрАТ «СК "ПЗУ Україна"» подала апеляційну скаргу, якою просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити; стягнути з позивача сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що оскаржуване рішення є незаконним і необгрунтованим з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи і неправильного трактування та застосування норм матеріального права та без врахування позиції відповідача; прийняте з порушенням вимог Закону України «про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Суд першої інстанції не врахував кількість осіб, винних у вчиненні ДТП. Так, головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об`єкта буду зобов`язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, які є джерелом підвищеної небезпеки. Тобто і водій транспортного засобу «Toyota Rav4», д.н.з. НОМЕР_1 , і водій «Ford Escort», д.н.з. НОМЕР_2 , є відповідальними за завдання шкоди пасажиру. Таким чином, суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував коло осіб, які є учасниками спірних правовідносин, не визначився з характером спірних правовідносин та обставинами, якими позивач обгрунтувала свої вимоги та які підлягають дослідженню при розгляді спави, невірно застосував норми матеріального права. Також апелянт зазначає, що на даний час за фактом ДТП проводиться досудове розслідування, рішення за його результатами відсутнє. Отже, суд не врахував, що перебіг строку на прийняття рішення по справі та виплату страхового відшкодування припиняється і страховик не порушив вимог спеціального закону, а вимога позивача про виплату страхового відшкодування є передчасною. Крім того, відповідач не заперечує факт звернення представника ОСОБА_1 в її інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 і не відмовляв у виплаті відшкодування, а лише просив надати необхідні документи для розгляду справи в межах та у відповідності до вимог закону. Також судом не надано оцінки тому, що хоча відповідачу була подана особиста заява ОСОБА_1 від 30.01.2020 про долучення документів до справи на виплату страхового відшкодування, в реквізитах для отримання належного відшкодування було зазначено іншу особу - ОСОБА_7 та його реквізити. При цьому, повноваження представників за законом мають суворо особистий характер і законодавством не передбачена можливість передоручення. Тобто в заяві про виплату страхового відшкодування були вказані реквізити особи, яка не має права на отримання страхового відшкодування.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Судовим розглядом встановлено, що 25.05.2018, близько 06:10 год., у м. Харкові, по вул. Сіверській, поблизу буд. 59, мала місце взаємодія кількох джерел підвищеної небезпеки, а саме транспортного засобу «Toyota RAV 4», з номерним знаком НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , який зіткнувся з автомобілем «Ford Escort», номерний знак НОМЕР_2 , в результаті чого пасажир транспортного засобу «Ford Escort» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав тілесні ушкодження та був доставлений до лікарні, де помер від отриманих в результаті ДТП травм.

Відомості за фактом ДТП внесені 25.05.2018 до ЄРДР №0000541 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 286 КК України.

Викладені обставини підтверджуються витягом з ЄРДР №0000541 (а.с. 13), довідкою про ДТП №652481 (а.с. 14), листом ГУ НП в Харківській області №121аз/119-24-2019 від 05.09.2019 (а.с. 15) та листом СУ ГУНП в Харківській області №42аз/119-24-2020 від 26.02.2020 (а.с. 16), свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 серії НОМЕР_3 від 29.05.2018, актовий запис №27 (а.с. 17).

Згідно інформації, наданої слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління головного управління Національної поліції (далі - ВРЗуСТ СУ ГУНП) в Харківській області листом від 05.09.2019 №121аз/119-24-2019, по кримінальному провадженню №000541 від 25.05.2018, що порушено за фактом ДТП, на теперішній час слідство триває, по справі проводиться ряд експертиз та досліджень (а.с. 15).

Як вбачається з інформації, наданої старшим слідчим ВРЗуСТ СУ ГУНП в Харківській області листом від 26.02.2020 №42аз/119-24-2020, на теперішній час слідство по кримінальному провадженню №000541 триває (а.с. 16).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 03.10.2006 між ОСОБА_6 і ОСОБА_8 був зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за №29. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_8 присвоєно прізвище ОСОБА_1 (а.с. 18).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_6 (батько) і ОСОБА_1 (мати) народився син - ОСОБА_2 , про що зроблено відповідний актовий запис за №42 (а.с. 19).

Цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу «Toyota RAV 4» з номерним знаком НОМЕР_1 на час ДТП була застрахована в ПрАТ «СК "ПЗУ Україна"», поліс №АК/9798185 (а.с. 31).

У відповідності до довідки виконавчого комітету Кулиничівської селищної ради №534 від 19.08.2019 ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_1 , і має наступний склад сім`ї: син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 21).

20.09.2019 ОСОБА_7 , діючи від імені ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , на підставі довіреності, звернувся до ПрАТ «СК "ПЗУ Україна"» із заявами на виплату страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника у розмірі не менше 134028 грн., а також моральної шкоди в сумі 29784 грн. (а.с. 11, 12).

Відповідач листом вих.№7217-31 від 25.10.2019 повідомив представника позивача про необхідність надати наступні документи: постанову суду, яка набрала законної сили; довідку про склад сім`ї потерпілого на момент ДТП, завірену мокрою печаткою; інформацію про всіх дітей потерпілого та батьків (а.с. 24).

Листом вих.№8950 від 02.12.2019 відповідач повідомив представника позивача, що для належного опрацювання справи потрібно представити наступні документи: заяву від матері дитини із зазначенням банківських реквізитів та ідентифікаційного номеру неповнолітнього ОСОБА_2 , для отримання належного йому страхового відшкодування; або представити заяву від матері ОСОБА_1 із її власними банківськими реквізитами та завірену довідку з органів опіки та піклування про не позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав; постанову суду, яка набрала законної сили (а.с. 25).

Заявою від 30.01.2020 про долучення документів до справи на виплату страхового відшкодування відповідачу надано особисту заяву ОСОБА_1 на виплату страхового відшкодування (а.с. 27).

Листом вих.№387-31 від 05.02.2020 відповідач просив надати постанову суду, яка набрала законної сили, а для нарахування моральної шкоди надати реквізити від батьків потерпілого ОСОБА_6 або їх копії свідоцтва про смерть (а.с. 28).

Відповідно до довідки ТОВ НВП «Адепт» від 14.06.2018 вих.№9, ОСОБА_6 працював на посаді столяра ТОВ НВП «Адепт» з 18.01.2016 по 25.05.2018 і його сукупний дохід за останні шість місяців складає 22138,28 грн. (а.с. 22).

ОСОБА_1 перебуває на обліку пенсійного фонду та отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 26.05.2018 по 31.12.2024 на неповнолітню дитину ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 06.09.2019 вих.№750/02.19-20 (а.с. 23).

З довідки про дорожньо-транспортну пригоду №652481 від 06.05.2020 вбачається, що учасниками ДТП, що відбулась 25.05.2018 о 06:10 год., в м. Харків, шосе Салтівське, перехрестя з вул. Сіверська, 59, є автомобіль «Ford Escort», д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 , цивільно-правова відповідальність якого на час ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК "Оранта"», поліс №АК4297846; і автомобіль «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність якої на час ДТП була застрахована в ПрАТ «СК "ПЗУ Україна"», поліс №АК/9798185 (а.с. 14).

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином за загальним правилом цивільно-правова відповідальність настає при наявності таких умов (підстав): протиправність; шкода; вина; причинний зв`язок.

Протиправність є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності, тому її називають юридичною підставою відповідальності. Під шкодою у цивільному праві розуміють загибель, втрату або зменшення певного майнового чи немайнового блага. Майнова шкода може настати як у вигляді: а) реальних збитків (витрат, які особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрат, які особа понесла або повинна понести для відновлення порушеного права - наприклад, витрати, пов`язані із ремонтом автобуса після дорожньо-транспортної пригоди); б) упущеної вигоди (доходи, які б особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене - прибуток, втрачений автотранспортним підприємством у зв`язку з тим, що автобус був знятий з лінії і протягом трьох днів перебував у ремонті). Причинний зв`язок - це об`єктивно існуючий зв`язок між протиправною поведінкою боржника і невигідними наслідками, які настали. Вина - це психічне ставлення особи до своєї неправомірної поведінки та її наслідку. Залежно від того, чи бажав правопорушник настання протиправних наслідків, вирішується питання щодо поділу вини на дві форми: умисну чи необережну.

У цивільному праві діє презумпція винності боржника, тобто зобов`язана особа вважається винною, поки не доведе відсутність своєї вини.

Крім цього, цивільно-правова відповідальність може настати і без вини, якщо це прямо передбачено законом чи договором.

Так, відповідно до частин 1, 2 cтатті 1187 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальними правилом частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Отже, статтею 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт на відповідній правовій підставі.

Згідно статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Отже, у випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) застосовується положення частини 2 статті 1188 ЦК України, згідно з яким, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їх вини.

За змістом цієї норми обов`язок з відшкодування шкоди покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного з них, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК України).

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки та третіми особами, яким такий володілець завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця незалежно від його вини.

Відповідно до статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

В разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (частина 1 статті 543 ЦК України).

Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 24.10.2018 у справі №501/3000/15-ц, особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. У такому порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Відповідно до частини 1 статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно зі статтею 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно з частиною 1 статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до статті 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом пункту 22.1 статті 22, статті 23 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку.

Згідно зі статтею 27 Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами.

Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

За змістом пункту 36.3 статті 36 Закону у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Враховуючи зазначене, слід дійти висновку, що особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК України). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Встановивши, що в результаті ДТП, яке сталося за участі забезпеченого ПрАТ «СК "ПЗУ Україна"» транспортного засобу «Toyota Rav4», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , загинув пасажир транспортного засобу «Ford Escort», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що указана ДТП є страховим випадком і заподіяна ОСОБА_1 шкода підлягає відшкодуванню.

Посилання апелянта на невстановлення судом першої інстанції всього кола винних у вчиненні ДТП осіб як на підставу для скасування рішення колегія суддів не приймає до уваги як необгрунтоване, оскільки внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншій особі, а тому на підставі частини 2 статті 1188 ЦК України особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини та в солідарному порядку з огляду на положення частини 1 статті 1190 ЦК України. У такому випадку позивач має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх володільців транспортних засобів разом, так і від будь-кого з них окремо.

У ПрАТ «СК "ПЗУ Україна"» як страховика ОСОБА_3 і ОСОБА_4 або його страховика ПАТ «НАСК «Оранта» виник солідарний обов`язок боржників, тому в силу положень частини 1 статті 543 ЦК України ОСОБА_1 має право вимагати виконання обов`язку повністю як від усіх боржників разом, так і від ПрАТ «СК "ПЗУ Україна"» окремо.

Аналогічного висновку в справах з подібними правовідносинами дійшов Верховний Суд України в постановах від 24 лютого 2021 року по справі №195/646/19 (провадження №61-23294св19) та від 10 січня 2019 року по справі №274/4882/17-ц (провадження №61-38295св18).

Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення для правильного вирішення спору, оскільки за встановлених судом обставин інші наведені апелянтом аргументи не є суттєвими.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають, фактично направлені на переоцінку доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги Доніної О.В., яка діє в інтересах ПрАТ «СК "ПЗУ Україна"», не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права. Тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги залишено без задоволення, судові витрати, у відповідності до вимог статей 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Доніної Ольги Василівни, яка діє в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія "ПЗУ Україна"», залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 8 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 22 грудня 2021 року.

Головуючий - О.Ю. Тичкова

Судді - О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук