Дата документу 23.02.2021 Справа № 0808/9077/2012
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер 0808/9077/2012 Головуючий у 1-й інстанції Світлицька В.М.
Номер провадження 22-ц/807/682/21 Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

при секретарі Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2020 року в частині зупинення передачі майна на реалізацію у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Дмитра Юрійовича, заінтересована особа Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»,-

В С Т А Н О В И ЛА:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю., заінтересована особа ТОВ «ФК «Форінт».

В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_1 зазначала, що приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком Д.Ю. відкрито виконавче провадження на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2014 року (справа № 0808/9077/2012) в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ТОВ «ФК «Форінт») заборгованості за кредитним договором.

Під час виконання вищезазначеного рішення, приватним виконавцем було описано та накладено арешт на наступне нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 :

- Одноповерхова будівля магазину літера А загальною площею 90,6 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1

- Одноповерхова будівля магазину літера Б загальною площею 97,3 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів виконавчого провадження також вбачається, що суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_2 було виконано оцінку та направлено приватному виконавцю висновки про вартість вищезазначеного нерухомого майна.

ОСОБА_1 , посилаючись на порушення під час визначення результатів вартості арештованого майна, просила суд визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. неправомірними та зобов`язати його усунути порушення шляхом повторного визначення результатів вартості майна боржника ОСОБА_1 у чіткій відповідності до вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, в своїй скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на те, що реалізація зазначеного нерухомого майна може привести до його продажу за ціною, що не відповідає дійсній його вартості, що призведе до порушення її прав, просила суд в порядку ст.ст.149-153 ЦПК України вжити заходи забезпечення позову, шляхом зупинення передачі вищевказаного майна боржника на реалізацію та проведення електронних торгів на електронному майданчику ДП «Сетам» у виконавчому провадженні.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду від 10 грудня 2020 року відкрито провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю., заінтересована особа ТОВ «ФК «Форінт» та призначене судове засідання. Зупинено передачу майна на реалізацію, в рамках виконавчого провадження № 60821933, а саме: одноповерхової будівлі магазину літера А загальною площею 90,6 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; одноповерхової будівлі магазину літера Б загальною площею 97,3 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , до завершення розгляду скарги по суті.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою в частині зупинення передачі майна на реалізацію, ТОВ «ФК «Форінт», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Форінт» зазначають, що обґрунтовуючи необхідність задоволення клопотання скаржника про зупинення передачі майна на реалізацію, суд послався на ч. 5 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження», п.2 р. XI Порядку реалізації арештованого майна та застосував аналогію закону (ст. 151, 153 ЦПК України) при розгляді скарги на дії державного виконавця, оскільки нормами ЦПК України не передбачено забезпечення скарг на дії державних виконавців. ТОВ «ФК «Форінт» вважають, що суд вийшов за межі наданих йому повноважень та застосував непередбачену чинним законодавством процедуру з забезпечення скарги шляхом зупинення передачі на реалізацію майна, належного ОСОБА_1 . Вказують, що суд першої інстанції безпідставно застосував аналогію права, з тих підстав, що спірні відносини не врегульовані законом, оскільки Вищий спеціалізований суд України в Пленумі роз`яснив, що до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (пункт 4 частини 1 статті 37 Закону «Про виконавче провадження»). Роблячи висновок про те, що питання забезпечення скарги на дії державного виконавця не врегульоване у главі «Судовий контроль за виконанням судових рішень», де не зазначено пре можливість вжиття заходів забезпечення скарги, суд першої інстанції не взяв до уваги перший абзац пункту 15 роз`яснення Пленуму, яким чітко встановлено те, що суд не вправі вживати заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо. Також, у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року (справа № 1323/5992/2012) міститься висновок про те, що питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця, а суд не наділений повноваженнями вирішувати питання зупинення реалізації арештованого майна на підставі пункту 3 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» у межах розгляду заяви, поданої у порядку статті 432 ЦПК України.

З огляду на зазначені обставини, ТОВ «ФК «Форінт» просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду від 10 грудня 2020 року в частині зупинення передачі майна на реалізацію, в рамках виконавчого провадження № 60821933, а саме: одноповерхової будівлі магазину літера А загальною площею 90,6 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; одноповерхової будівлі магазину літера Б загальною площею 97,3 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 до завершення розгляду скарги по суті, та постановити нове рішення в зазначеній частині, та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про забезпечення скарги.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило, що у відповідності до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник ТОВ «ФК «Форінт» у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити її з вищевказаних підстав.

ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги не заперечував

23 лютого 2021 року на адресу апеляційного суду від ОСОБА_4 , який представляє інтереси ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване тим, що адвокат Желтобрюхов В.В. знаходиться на амбулаторному лікуванні, що підтверджується копією листа непрацездатності від 23 лютого 2021 року (а.с. 242).

Вказане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки в матеріалах справи міститься ордер серії АР №1030771 від 08 грудня 2020 року, в якому зазначено що адвокат Желтобрюхов В.В. надає правову допомогу ОСОБА_1 у «Жовтневий районний суд м. Запоріжжя, приватний виконавець ВОЗО ОСОБА_3 » (а.с. 20). Доказів на підтвердження повноважень ОСОБА_4 представляти інтереси ОСОБА_1 в Запорізькому апеляційному суду, в матеріалах справи не міститься, заявником також не надано.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 9901/847/18 (провадження №11-44заі19) міститься наведено правовий висновок, відповідно до якого звернення до суду передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи на право надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази повинні бути в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи, із зазначенням назви судового органу, у якому надається правова допомога позивачу), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, що реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що судове засідання, призначене на 09 лютого 2021 року, було відкладено у зв`язку з неявкою ОСОБА_1 , клопотанням адвоката Желтобрюхова В.В. щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з його участю в іншому судовому засіданні,з метою створення апеляційним судом під час розгляду цієї справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін.

ОСОБА_1 у судове засідання, призначене на 23 лютого 2021 року повторно не з`явилася, клопотань про відкладення розгляду справи від неї надходило. Судові повістки, направлені на адресу, зазначені нею у позовній заяві, повертаються до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 220). При цьому, за приписами п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Інші учасники у судове засідання також не з`явились, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог чинного законодавства, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Встановлено, що відкриваючи провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю., заінтересована особа ТОВ «ФК «Форінт» судом першої інстанції застосовано аналогію закону та на підставі ст. 151, 153 ЦПК України в порядку забезпечення скарги ОСОБА_1 зупинено передачу майна на реалізацію.

Так, колегія суддів звертає увагу, що можливість зупинення реалізації майна або вжиття заходів забезпечення позову в ухвалі про відкриття провадження не передбачено ані ст. 187 ЦПК України, ані ст.ст. 447, 450 ЦПК України.

При цьому, Законом України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ № 460-IX від 15.01.2020 року, який набрав чинності 07.02.2020 року, пункт 8 частини першої статті 353 ЦПК України, який передбачав можливість оскарження в апеляційному порядку окремо від рішення суду ухвали суду першої інстанції щодо відкриття провадження виключено.

Разом з тим, п. 3 ч. 1 ст. 353 ЦПК України прямо передбачено право оскаржити в апеляційному порядку окремо від рішення суду ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга на ухвалу судді Жовтневого районного суду від 10 грудня 2020 року, судом апеляційної інстанції прийнята та розглядається саме в частині зупинення реалізації майна, вжитого в порядку забезпечення позову.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_1 про забезпечення скарги, шляхом зупинення передачі майна на реалізацію та проведення електронних торгів на електронному майданчику ДП «СЕТАМ» у виконавчому провадженні № 60821933, суд першої інстанції керуючись ч. 9 ст. 10 ЦПК України застосовував правила ст. ст.151, 153ЦПК України, та дійшов висновку, що скаргу на дії державного виконавця щодо оскарження результатів проведеної оцінки майна можна забезпечити шляхом зупинення передачі майна на реалізацію. При цьому, суд виходив з того, що частина 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає можливість зупинення судом передачі майна на реалізацію, а відповідно до ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі, зокрема, зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення. Також, відповідно до п. 2 розділу XI Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5, підставою для зупинення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) в цілому або за окремим лотом є: рішення суду щодо зупинення реалізації арештованого майна.

З зазначеним висновком колегія суддів не погоджується в повному обсязі.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 5 ЦПК України визначено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Разом із тим ст. 18 ЦПК України установлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі змістом чинного ЦПК України розгляд таких заяв відноситься до розділу VII. Судовий контроль за виконанням судових рішень.

Відповідно до частини п`ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Приписами Закону України «Про виконавче провадження» та

розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» визначено засоби та порядок захисту прав учасників виконавчого провадження та осіб, які залучаються до проведення виконавчих дій, шляхом оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби в судовому порядку.

Втім, статтями 447-453 ЦПК України не передбачається вжиття заходів забезпечення скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця.

Положення статей 149, 150 ЦПК України, що регламентують забезпечення позову у справах позовного провадження, не підлягають застосовуванню при розгляді скарги у порядку, визначеному розділом VII ЦПК України.

Саме такий правовий висновок міститься у пункті 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6, згідно з яким при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Як вбачається із копії матеріалів справи, в своїй скарзі ОСОБА_1 просила зупинити передачу на реалізацію, її, як боржника, майна а саме: одноповерхову будівлю магазину літера А загальною площею 90,6 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; одноповерхову будівлю магазину літера Б загальною площею 97,3 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, відповідно до абзацу 2 частини п`ятої статті 57 Закону України

«Про виконавче провадження» оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Проте ухвалою судді Жовтневого районного суду від 10 грудня 2020 року зупинено передачу майна на реалізацію, в рамках виконавчого провадження № 60821933, а саме: одноповерхової будівлі магазину літера А загальною площею 90,6 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; одноповерхової будівлі магазину літера Б загальною площею 97,3 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , до завершення розгляду скарги по суті.

Пунктом 3 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено обов`язок виконавця зупинити вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом реалізації арештованого майна у випадку відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення. А відповідно до пункту 4 частини першої статті 37 цього Закону виконавче провадження підлягає обов`язковому зупиненню у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Підстави та порядок зупинення стягнення на підставі виконавчого листа визначено статтями 149-150 ЦПК України.

Можливість зупинення судом продажу майна передбачено пунктом 5 частини першої статті 150 ЦПК України, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином, зупинення продажу описаного майна, якщо подано позов про право власності на це майно або про виключення його з опису, є спеціальним способом забезпечення, який застосовується лише у справах за позовами про визнання права власності або про виключення майна з опису.

Крім цього, пунктом 6 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено, що суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку. Тобто такий вид забезпечення може бути застосований для забезпечення позову (скарги) при оскарженні виконавчого документа.

Проте, ОСОБА_1 звертаючись зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. виконавчий документ не оскаржувала, вимоги про визнання права власності на нерухоме майно та зняття з нього арешту не заявляла.

Отже, у суду не було повноважень задовольняти клопотання ОСОБА_1 та зупиняти передачу майна на реалізацію, до завершення розгляду скарги по суті.

У постанові Вищого спеціалізованого суду України від 25 жовтня 2017 року міститься висновок, що розглядаючи скаргу на дії державного виконавця у порядку ст. ст. 383, 386, 387 ЦПК України, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів так би мовити «забезпечення скарги» шляхом зупинення реалізації майна, адже за приписами вищевказаних норм матеріального і процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Таким чином, постановляючи ухвалу суду про зупинення реалізації майна до розгляду по суті скарги на дії державного виконавця в порядку розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», суд неправомірно послався на положення статей 149 - 153 ЦПК України за аналогією, які не підлягають застосовуванню під час розгляду скарги боржника у порядку, визначеному розділом VII ЦПК України.

У листі ВССУ від 28 січня 2013 року №24-152/0/4-13 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільні справі» зазначено, що відповідно до статті 14 ЦПК України (в редакції кодексу 2004 року) судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів влади, посадових чи службових осіб і підлягають виконанню на всій території України, а їх невиконання є підставою для відповідальності, встановленої законом. Рішення суду є обов`язковим для виконання, зупинення його виконання можливе лише в порядку, передбаченому законом (наприклад, шляхом скасування рішення, зупинення виконання касаційним судом за частиною першою статті 328 ЦПК), а не ухвалою про забезпечення позову.

Так, ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд, який включає в собі: 1) право на розгляд справи; 2) справедливість судового розгляду; 3) публічність розгляду справи та проголошення рішення; 4) розумний строк розгляду справи; 5) розгляд справи судом, встановленим законом; 6) незалежність і безсторонність суду.

У разі невиконання рішення концепція захисту прав судом не працює. Європейський суд з прав людини у пілотному рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» зазначив, що право за судовий захист, яке гарантується статтею 6, може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обов`язкове судове рішення залишалось невиконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов`язків цивільного характеру передбачено і п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст. 3, 10 ЦПК України.

У розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду, але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року та «Лавентс проти Латвії» від 07 листопада 2002 року).

Повноваження судів першої та апеляційної інстанцій при вирішенні цивільних справ визначені ЦПК України, у тому числі повноваження щодо вжиття заходів забезпечення позову.

Ураховуючи, що в ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст. ст. 149, 150 ЦПК України, вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця шляхом зупинення реалізації майна, слід дійти висновку, що судом порушено норми ЦПК України.

Порушення судом зазначених вимог є порушенням принципу верховенства права, проголошеного Конституцією України, та вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо вирішення справи судом, встановленим законом, оскільки ухвала про забезпечення скарги на дії державного виконавця прийнята судом поза межами його компетенції, тому у розумінні цих норм не можна визнати, що ухвала постановлена «судом, встановленим законом».

Отже, в цій частині суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення в зазначеній частині вимог заявника.

Таким чином, оскільки ухвала Жовтневого районного суду від 10 грудня 2020 року в частині зупинення передачі майна на реалізацію до завершення розгляду скарги по суті, постановлена судом першої інстанції з перевищенням передбачених законом процесуальних повноважень, то вона підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення передачі майна на реалізацію.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» - задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2020 року по цій справі в частині зупинення передачі майна на реалізацію, в рамках виконавчого провадження № 60821933, а саме: одноповерхової будівлі магазину літера А загальною площею 90,6 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; одноповерхової будівлі магазину літера Б загальною площею 97,3 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 - скасувати, прийняти нову постанову за якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення передачі майна на реалізацію - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 26 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: