ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5031/21
Провадження № 2-о/210/65/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"14" грудня 2021 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Сільченко В. Є.

секретаря судового засідання Яблочної А. О.

за участі:

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_5 про встановлення факту окремого проживання в зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, -

ВСТАНОВИВ:

Заявниця звернулася до суду про встановлення факту окремого проживання в зв`язку з фактичним припинення шлюбних відносин. В обґрунтування заяви зазначила, що вона є донькою ОСОБА_6 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті матері відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав їй на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 10.11.1983 року Першою криворізькою державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області за реєстровим № 1-3499.

ОСОБА_6 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 (батьком заявниці). З моменту реєстрації шлюбу 1963 році до 1974 року проживали сумісно та вели спільний бюджет в м. Анжеро-Судженськ Російської Федерації. Потім ОСОБА_7 переїхав проживати до м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, а мати разом з нею планувала переїхати жити до м. Кривого Рогу пізніше.

Проживаючи без родини в м. Кривому Розі, не розриваючи шлюб, ОСОБА_7 створив іншу сім`ю та спільно проживав з ОСОБА_8 , 1926 р.н. в її квартирі. Коли в 1978 році ОСОБА_6 переїхала на постійне місце проживання в м. Кривий Ріг, то дізналася про іншу жінку, з якою ОСОБА_7 перебував у фактичних шлюбних відносинах. З цього моменту її батьки сімейні відносини не поновлювали. Мати змушена була самостійно вирішувати житлове питання, та через деякий час, на власні кошти придбала вказаний вище будинок. Факт того, що мати придбала будинок за власні кошти свідчить розписка ОСОБА_9 , продавця будинку. Батько в будинку не був прописаний.

13.02.1984 р. шлюб між батьками був припинений в органах РАЦСу. Після розірвання шлюбу батько не претендував на будинок матері (йому було відомо про придбання будинку в 1983 році), ніколи не було питання про розподіл майна подружжя. Факт окремого проживання підтверджується актом сусідів від 10.09.2021 року, які проживали з матір`ю в одному районі, і добре її знали.

Враховуючи вказане, заявниця просить суд встановити факт окремого проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з 04.03.1978 року по 13.02.1984 року, в зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

В судовому засіданні заявниця та її представник заяву підтримали, просили її задовольнити. Зазначили, що встановлення вказаного факту необхідно для оформлення спадщини за законом після смерті ОСОБА_6 .

Від заінтересованої особи надійшла заява, згідно якої вона не заперечує проти встановлення факту окремого проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з 04.03.1978 року по 13.02.1984 року, в зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Зі слів чоловіка їй було відомо, що з 1978 році він припинив шлюбні відносини з колишньою дружиною, та те, що вона проживала окремо до розірвання шлюбу і за власні кошти придбала будинок. За життя її чоловік не претендував на будинок ОСОБА_6 , йому було відомо про придбання будинку в 1983 році. Ніколи не було питання про розподіл майна подружжя та після оформлення спадщини, яка виникла після смерті чоловіка, не ставила питання щодо виділення частки подружжя в майні, яке зареєстроване на ОСОБА_6 .

В судовому засіданні були допитані свідки, зокрема, ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , котрі підтвердили обставини, викладені у заяві.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та свідків, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 уклали шлюб 28.10.1958 року (а.с. 8).

Відповідно до договору та розписки 10.11.1983 року ОСОБА_6 придбала Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 14-15, 17).

Шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_6 було розірвано 13.02.1984 року (а.с. 9).

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 (а.с. 11)

Відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10). Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Після смерті матері ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину на Ѕ частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, державним нотаріусом Першої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шабліян Є.М. було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_13 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки на момент видачі документа, що підтверджує право власності на вказаний житловий будинок ОСОБА_6 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 .. Тобто, ОСОБА_7 мав право на ј частку вищевказаного майна відповідно до ст. 60, 63 СК України, яку набули вони за час шлюбу, але його частка юридично не оформлялася, тому видати свідоцтво про право на спадщину не можливо, так як не визначена частка кожного подружжя на спільне сумісне майно та після смерті кожного із них відкрилась спадщина на різне коло спадкоємців і на різні частки спадкового майна (а.с. 18).

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 81 ЦПК України; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як встановлено статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», в судовому засіданні необхідно дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Так, у підтвердження того факту, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з 04.03.1978 року по 13.02.1984 року проживали окремо надано акт від 10.09.2021 року, який підписано сусідами ОСОБА_6 та затверджено Квартальним комітетом №46, відповідно до якого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з 1979 року не проживали як подружжя, спільного господарства не вели, так як проживали за різними адресами. З 10.11.1983 року, коли ОСОБА_6 придбала Ѕ частку житлового будинку по 24.12.2017 року жодного разу не бачили її колишнього чоловіка (а.с. 21).

Даний факт підтверджується також показами свідків: ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , які були допитані в судовому засіданні.

Частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 1 ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Згідно із ч.2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Аналогічна позиція викладена у п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», № 5 від 31.03.1995 року, а саме, суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає, що факт окремого проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з 04.03.1978 року по 13.02.1984 року, в зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, знайшов своє підтвердження під час судового розгляду.

Враховуючи встановлені судом обставини, зважаючи на неможливість оформлення заявницею спадщини без встановлення судом вказаного факту заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.258,263-265,293-294,315-316,318-319 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_5 про встановлення факту окремого проживання в зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин задовольнити.

Встановити факт окремого проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 04.03.1978 року по 13.02.1984 року, в зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Рішення може бути оскаржено в Дніпропетровському апеляційному суді через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу або безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в порядку, передбаченому ст.ст. 354-356 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В. Є. Сільченко