Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 483/582/21
Провадження № 2/483/387/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

20 грудня 2021 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Шевиріної Т.Д.,

за участю секретаря Данилової А.Г.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідачки ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання майна об`єктом спільної сумісної власності,

В С Т А Н О В И В :

23 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, предметом якого є: встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання житлового будинку АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з вересня 2009 року по вересень 2019 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносин проживали однією сім`єю, вели спільне господарство. У 2011 році вони за спільні кошти придбали спірний будинок, право власності на який зареєстровано за відповідачкою. Оскільки остання не допускає позивача до користування будинком та заперечує його право власності на вказане нерухоме майно, позивач змушений звернутися до суду.

На вказану позовну заяву відповідачка надала відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що факт ведення спільного господарства не доведений, а спільне дозвілля, відпочинок та подарунки не можуть свідчити про наявність між сторонами фактичних шлюбних відносин (а.с. 79-84).

07 липня 2021 року представники позивача надали відповідь на відзив, акцентувавши увагу на тому, що позивач свою фінансову спроможність придбати спірний будинок довів виписками з банківського рахунку, а відповідачка на підтвердження джерела походження коштів доказів не надала (а.с. 115-120).

В судовому засіданні позивач та його представники вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Позивач пояснив, що з вересня 2009 року по вересень 2019 року він проживав однією сім`єю з ОСОБА_5 . У 2010 році вони вирішили придбати будинок АДРЕСА_1 , позивач дав продавцеві аванс в розмірі 300 доларів США, а договір купівлі-продажу був укладений у лютому 2011 року, оскільки всієї суми на придбання будинку не було. У 2011 році вони розпочали будівництво та до 2019 року постійно проживали у вказаному вище будинку. Сам позивач працює на суднах іноземного плавання, має рахунок у банку, на який зараховується заробітна плата. До 2019 року відповідачка не працювала, мала доступ до його банківського рахунку з правом розпорядження грошовими коштами.

Представник відповідачки проти задоволення позову заперечувала з тих підстав, що спільний відпочинок та проведення дозвілля не є фактичними шлюбними відносинами.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, допитавши свідків, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, інвентарну справу на спірний житловий будинок, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 03 лютого 2011 року на підставі договору купівлі-продажу за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 11).

З матеріалів справи вбачається, що позивач працює на суднах іноземного плавання за контрактами, отримує стабільний дохід (а.с. 12-13).

З долучених позивачем доказів, зокрема, копії контракту та довідки банку про рух коштів по рахунку, слідує, що відповідачка за час спільного проживання з позивачем мала необмежений доступ до банківського рахунку ОСОБА_1 , з якого отримувала кошти в іноземній валюті та вільно ними розпоряджалася (а.с. 14-17).

Факт проживання сторін однією сім`єю також підтверджується змістом оглянутих в судовому засіданні фотознімків, з яких вбачається, що позивач та відповідачка разом проводять дозвілля, здійснюють ремонті роботи у будинку, ведуть спільне господарство (а.с. 18-32).

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 показав, що він проживає по сусідству з будинком АДРЕСА_1 . Свій будинок він придбав у 2010 році, а у 2011 році познайомився з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Останні домовилися про покупку будинку АДРЕСА_1 та у 2011 році розпочали будівництво, яке тривало до 2015-2016 року. До 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали разом у вказаному будинку, свідок сприймав їх як подружжя і про те, що вони мають різні прізвища дізнався лише у 2016 році. Вони завжди разом проводили свята, дозвілля, приходили у гості, обговорювали плани. Позивач ходив у рейси, відповідачка не працювала.

Свідок ОСОБА_7 під час допиту у судовому засіданні зазначив, що сторін спору знає з того часу, як вони переїхали на АДРЕСА_1 . Вони є сусідами, мають добросусідські відносини. Він часто бував на подвір`ї спірного будинку, і сторони називали один одного чоловіком та дружиною, з чого свідок зробив висновок, що вони є сім`єю.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Статтею 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, норма статті 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази того, що сторони не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Такий же висновок зроблено у Постанові Верховного Суду від 25.01.2018 року у справі № 337-5266/15-ц.

Відтак, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною, визначеною законом підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, притаманні наведеному визначенню.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Зазначені висновки є сталими в судовій практиці та підтверджується позицією, викладеною, зокрема, в Постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 та Постанові Верховного Суду від 03.11.2020 року у справі № 369/7524/19.

Згідно з ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного, а також того, що позивач свій процесуальний обов`язок виконав довів перед судом джерело доходу для придбання спірного будинку, факт його придбання в період спільного проживання як чоловіка та дружини з відповідачкою, а остання доказів того, що спірний будинок є її особистою власністю не надала, походження коштів на його придбання не підтвердила, суд, керуючись стандартом доведення «баланс ймовірностей», відповідно до якого у цивільних справах факт доведеності стороною версії подій випливає зі співвідношення щонайменше 51% проти 49%, вважає обставини, покладені в обґрунтування підстави позову доведеними, у зв`язку із чим повністю задовольняє позовні вимоги.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 1 816 грн 00 коп., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 1), та за подання заяви про забезпечення позову 454 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд стягує суму сплаченого позивачем судового збору з відповідачки.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання майна об`єктом спільної сумісної власності задовольнити повністю.

Вважати встановленим факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, починаючи з вересня 2009 року по вересень 2019 року.

Визнати житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_5 ( НОМЕР_2 ).

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень в рахунок відшкодування судового збору.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 24 грудня 2021 року

Головуючий: