Справа № 485/1575/21
Провадження № 2/485/508/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Квєтка І.А.,

секретар судового засідання Семенака А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Снігурівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Горохівської сільської ради Миколаївської області, третя особа: Снігурівська державна нотаріальна контора Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання права постійного користування на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

встановив:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Горохівської сільської ради Миколаївської області про визнання права постійного користування на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, і на право постійного користування земельною ділянкою для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,75 га, в межах території Горохівської сільської ради Миколаївської області, яке належало спадкодавиці на підставі Державного акту на право постійного користування землею, виданого Баратівською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області 26 вересня 1996 року. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері, однак за відсутності правовстановлюючого документу на підтвердження права власності на майно, нотаріусом йому відмовлено в оформленні спадкових прав.

Враховуючи, що право постійного користування земельною ділянкою є об`єктом спадкування та не припиняється у зв`язку зі смертю особи, якій воно належало на день смерті на підставі державного акту про право постійного користування земельною ділянкою, позивач просить визнати за ним право постійного користування земельною ділянкою для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,75 га в межах території Горохівської сільської ради Миколаївської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судове засідання учасники справи не з`явилися.

Позивач надав суду заяву про проведення судового засідання в його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю, просив не стягувати з відповідача судовий збір (вх. № 7675/21-вх. 16.12.2021).

Представник відповідача Горохівської сільської ради Шевчук І. згідно з поданою заявою просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги не визнають, пославшись на правові позиції Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі №6-2329цс16 та від 23 листопада 2016 року у справі №6-3113цс15, у яких зазначено висновок про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування землею без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належала таке право і не входить складу спадщини (вх. ЕП-2714/21-вх 15.12.2021, ЕП-2757/21-вх 21.12.2021).

Представник третьої особи також подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, заперечень щодо позовних вимог не мала (вх.7330/21-вх 02.12.2021).

Суд ухвалив справу слухати у відсутність учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Промінь Снігурівського району Миколаївської області померла ОСОБА_2 , актовий запис про смерть № 63 складено 14 лютого 2020 року у Снігурівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) і на його підставі 14 лютого 2020 року видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 10).

Згідно з довідкою Баратівського старостинського округу № 1 Горохівської сільської ради Миколаївської області № 157 від 01 грудня 2021 року, ОСОБА_2 за даними погосподарської книги № 12 Баратівської сільської ради була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 з 27 квітня 1969 року по день смерті.

Після її смерті відкрилася спадщина на право постійного користування земельною ділянкою для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,75 га, в межах території Баратівської сільської ради Миколаївської області, яке належало спадкодавиці на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії І-МК № 012410, виданого на підставі рішення Баратівської сільської Ради народних депутатів Снігурівського району Миколаївської області № 2 від 16 січня 1996 року, який зареєстрований за № 1679 у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею (а.с. 12). Згідно з довідкою, виадною Баратівським старостинським округом № 1 Горохівської сільської ради 01 грудня 2021 року № 158, вказана земельні ділянка перебувала у власному обробітку.

Спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 є її син - позивач у справі ОСОБА_1 , який був зареєстрований та проживав разом зі спадкодавцем на день відкриття спадщини та який також прийняв спадщину на нерухоме майно за заповітом, на підтвердження чого ним надано Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 60460890 від 05 червня 2020 року (а.с.14), що вбачається і з копії спадкової справи 145/2020, зведеної 05 червня 2020 року. Інші спадкоємці відсутні.

Родинні відносини підтверджуються копією копією свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_2 , виданого 14 липня 1971 року Баратівської сільською радою Снігурівського району Миколаївської області, актовий запис про народження № 40 від 14 липня 1971 року (а.с. 9).

Постановою державного нотаріуса Снігурівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 15 жовтня 2021 року № 1245/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право постійного користування землею за відсутності правовстановлюючого документу на підтвердження права власності на майно, з посиланням на те, що вказаний спір про право, пов`язаний із невизначеністю в чинному законодавстві щодо правових підстав спадкування права постійного користування земельною ділянкою, припинення цього речового права після смерті спадкодавця та його належності до спадкового майна (а.с.11).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 набула права постійного користування земельною ділянкою площею 0,75 га для ведення особистого підсобного господарства у 1996 році, тобто, до набрання чинності Земельним кодексом України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.7 Земельного кодексу України від 18.12.1990 №561-ХІІ, чинного на час набуття ОСОБА_2 права постійного користування земельною ділянкою, користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (стаття 23 ЗК України 1990 року).

У ст. 56 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-XII зазначено, що для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. За бажанням громадян їм додатково можуть надаватися земельні ділянки у користування. Загальна площа цих ділянок не повинна перевищувати 1 гектара.

Відповідно до пункту 5 постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562-XII "Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР" громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Згідно з ч.1 ст. 92 Земельного кодексу України 2001 року, який набрав чинності з 01 січня 2002 року, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Вичерпний перелік осіб, які могли набувати земельні ділянки у постійне користування, був визначений у частині другій статті 92 ЗК України. Фермерські господарства та фізичні особи до вказаного переліку не належали. Але у пункті 6 розділу Х "Перехідні положення" зазначеного кодексу було передбачено, що громадяни та юридичні особи, які вже мали у постійному користуванні земельні ділянки, не могли мати їх на такому праві та повинні були у визначений строк переоформити право власності або право оренди на них відповідно до встановленого порядку.

22 вересня 2005 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 5-рп/2005, згідно з яким визнав неконституційним пункт 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо обов`язку переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або на право оренди. Конституційний Суд України вказав, що немає підстав визнавати неконституційною статтю 92 ЗК України, оскільки використання у ній терміна "набувають" (який означає "ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь") вказує на те, що ця стаття не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення (абзац 11 пункту 5.3 мотивувальної частини вказаного рішення).

Отже, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01 січня 2002 року, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем, який за ЗК України не є суб`єктом такого права. Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідності до вимог чинного законодавства. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 663/1738/16-ц.

Статті 27 і 114 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, а також стаття 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року не передбачали припинення права постійного користування земельною ділянкою внаслідок смерті особи. Тому право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки.

У постанові від 05 листопада 2019 року у справі № 906/392/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року підстав, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, є такими, що порушують це право.

Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218, 1220, 1221, 1222, 1241, 1261 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той із подружжя, який його пережив та батьки.

Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини, визначений у статті 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини.

Право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю фізичної особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки.

Отже, право постійного користування земельними ділянками, яке перейшло у порядку спадкування, не припиняється ані через зміни у земельному законодавстві, ані через смерть осіб, яким це право належало. Такі висновки висловлено Верховним Судом у постанові від 09.09.2020 по справі № 681/1154/17 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц (провадження № 14-63цс20).

Враховуючи викладене, суд вважає, що ОСОБА_2 на законних підставах, передбачених законодавством, чинним на час виникнення спірних відносин, набула право постійного користування земельною ділянкою, з метою, передбаченою законом для ведення особистого підсобного господарства, яке не було припинене, а відтак, входить до складу спадщини після її смерті.

За такого, оскільки позивач є єдиним спадкоємцем за законом на спадкове майно, до якого входить, зокрема, право постійного користування земельною ділянкою, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На прохання позивача суд не стягує з відповідача судові витрати.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 141, 142, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Горохівської сільської ради Миколаївської області, третя особа: Снігурівська державна нотаріальна контора Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання права постійного користування на земельну ділянку в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право постійного користування земельною ділянкою для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,75 га, в межах території Горохівської (Баратівської) сільської ради Миколаївської області, належного спадкодавиці на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії І-МК №012410, виданого на підставі рішення Баратівської сільської Ради народних депутатів Снігурівського району Миколаївської області № 2 від 16 січня 1996 року, який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 1679.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у строк протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, який відраховується з дати складення повного судового рішення.

Суддя

Дата складення повного судового рішення 22.12.2021.