МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №369/11449/19

"16" листопада 2021 р. суддя Макарівського районного суду Київської області Мазка Н.Б., розглянувши в приміщенні Макарівського районного суду Бучанського району Київської області в письмовому провадження за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в :

позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 326623.70 гривні, посилаючись на те, що 03.03.2018 року надав відповідачу ОСОБА_2 позику в розмірі п`ять тисяч доларів США, яку останній зобов`язався повернути 31.07.2018 року.

З посиланням на вимоги ст.1048 ЦК України позивач вважає, що винагорода позикодавця встановлена відповідачем у формі десяти відсотків від всієї суми щомісячно до дня фактичного повернення грошових коштів.

Для розрахунку винагороди слід користуватися формулою: Аt (нарощений капітал) = 5000.00 (1+10/100) t (час обігу грошей) = ао (початковий капітал) 5000.00 х (1+0.1)5 = 5000.00 х 1/15= P (відсоткові гроші) = 5000.00 х 2.5937423 = 12562.45 доларів США, що еквівалентно 326623.70 гривні з огляду на ст.533 ЦК України.

Досудове врегулювання результатів не дало через відсутність у ОСОБА_2 коштів.

Очікувані судові витрати складаються з витрат на транспорт.

Позивач ОСОБА_1 просить: стягнути на його, ОСОБА_1 користь з відповідача ОСОБА_2 326623.70 гривень; розглянути справу у його відсутність.

Згідно ухвали суду від 13.05.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Відповідачу встановлено 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним, посилаючись на те, що в своєму позові ОСОБА_1 просить стягнути з нього, ОСОБА_2 борг 326623.70 гривні в зв`язку з тим, що 03.03.2018 року надав йому, ОСОБА_2 позику в сумі п`ять тисяч доларів ЧСША, які зобов`язаний був повернути до 31.07.2018 року та не повернув. При цьому позика була дана під процент десять процентів щомісячно. До позову був доданий договір позики від 03.03.2018 року, в якому дійсно зазначено, що він, ОСОБА_2 бере у ОСОБА_1 в борг до вищевказаної дати 5000 доларів США під 10% щомісячно. Копію договору позики не додає, оскільки ОСОБА_1 сам надав договір. Даний договір позики має бути визнаний недійсним, оскільки він укладений у доларах США. Всі зобов`язання виражені у доларах США прямо порушують норми чинного законодавства. Оскільки договір позики визнається недійсним, то він, ОСОБА_2 не має повертати ОСОБА_1 жодних процентів, а мова може йти лише про повернення йому неповерненої суми, яка була ОСОБА_2 отримана. При розрахунках сум, які підлягають поверненню слід врахувати, як стверджує ОСОБА_1 900 доларів, які він, ОСОБА_2 повернув, що і визнає. Окрім того, він ОСОБА_2 повернув ще 1300 доларів США, що підтверджується розписками ОСОБА_1 , копію яких він, ОСОБА_2 надає. У випадку задоволення зустрічного позову, у задоволенні первісного позову слід відмовити, а для стягнення з нього, ОСОБА_2 отриманого за недійсним правочином ОСОБА_1 має звертатися до суду з окремим позовом на підставі ст.216 ЦК України.

ОСОБА_2 за зустрічним позовом просить: договір позики від 03.03.2018 року, за яким він, ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 в борг 5000 доларів США до 31.07.2018 року під 10 процентів щомісячно визнати недійсним; відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 (а.с.40-42).

У відповіді на зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 зазначив, що ОСОБА_2 сам просив надати йому позику у доларах США, так як долари були йому необхідні для закупівлі товару. ОСОБА_2 сам писав договір позики в доларах, а не в гривнях. ОСОБА_2 сам повертав відсотки у іноземній валюті (а.с.50).

Сторонами не подано клопотань про продовження процесуальних строків.

Судом були створені учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, наданням строку для подачі відзиву.

Кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

За таких обставин суд здійснює розгляд справи в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Судом встановлено, що в договорі позики від 03.03.2018 року ОСОБА_2 (№СМ469846, податковий код НОМЕР_1 ), зареєстрований: АДРЕСА_1 , взяв в борг у ОСОБА_1 п`ять тисяч доларів під десять процентів щомісячно, які зобов`язався повернути 31 липня 2018 року. Боргове зобов`язання складено в АДРЕСА_2 (а.с.2, 82).

З наданих позивачем ОСОБА_1 розписок від 19.05.2019 року, 28.02.2019 року, 16.02.2020 року, 17.07.2019 року останній отримав від відповідача ОСОБА_2 відповідно щомісячні десять відсотків в розмірі 50 доларів США, 600 доларів США, 400 доларів США, 50 доларів США (а.с.43, 70,44, 45, 69,75, 46, 76).

В силу ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною другою ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.07.2014 року у справі №6-79 цс14 зазначено, що відповідно до норм ст.1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

В силу ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що в разі якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 611 ЦК України передбачено, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і сплата неустойки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання-ч.1 ст.625 ЦК України.

У відповідності до ч.1, 2 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Верховний Суд у своїй постанові від 04.07.2018 року у справі №761/12665/14-ц зазначив, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Таким чином, при визначенні зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення зазначає саме розмір іноземної валюти, що підлягає стягненню.

Згідно вимог ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно із статями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може гуртуватися на припущеннях.

Оцінюючи надані сторонами докази, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню,

оскільки достовірно встановлено, що відповідач неналежно виконує грошові зобов`язання. Зустрічний позов ОСОБА_2 не підлягає задоводенню за недоведіністю.

Керуючись вимогами ч.1 ст.509, ст.524, 525, ч.1 ст.526, ч.2 ст.530, ст.533, 611,ч.1 ст.1046, 1047, ч.1, 2 ст.1048, ч.1 ст.1049, 1051 ЦК України, ст.12, 13, 76-79, 81, 263-265, 282 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Стягнути на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який має ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 326623.70 гривень.

ОСОБА_2 відмовити в задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося - з дати складення повного його тексту.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.273 ЦПК України.

Суддя