Справа № 183/3025/21
№ 2/183/2675/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 грудня 2021 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д. І.,
з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комсіті» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-
11 травня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Комсіті» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалося на те, що згідно рішення Меліоративнівської селищної ради VІІ скликання № 14-8/VІІ від 07 лютого 2017 року «Про визначення виконавця послуг з водовідведення» з 01.03.2017 року ТОВ «Комсіті» є виконавцем житлово-комунальних послуг з водовідведення на території Меліоративнівської селищної ради.
Рішенням Меліоративнівської селищної ради VІІ скликання № 16-8/VІІ від 07 лютого 2017 року «Про затвердження тарифів на водовідведення на 2017 рік» встановлено з 01.03.2017 року тарифи на централізоване водовідведення, що надає ТОВ «Комсіті» для населення 6,01 грн. за м3.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Піщанської сільської ради «Про визначення виконавцем послуг з водопостачання та водовідведення у населених пунктах Знаменівка, Меліоративне, Орлівщина Піщанської ОТГ» від 11 липня 2018 року № 3 виконавцем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення в селах Знаменівка, Орлівщина, селищі Меліоративне з 01.09.2018 року визначено ТОВ «Комсіті з терміном надання таких послуг протягом 5 (п`яти) років.

Рішенням виконавчого комітету Меліоративнівської селищної ради VІІ скликання «Про погодження тарифів на водовідведення на період з 01.02.2018 року до 31.01.2019 року» від 31 січня 2018 року № 5 встановлено тарифи на централізоване водовідведення для населення на рівні 8,40 грн. за 1м3.

Рішенням виконавчого комітету Піщанської сільської ради «Про встановлення тарифів на водопостачання на території с. Орлівщина та смт. Меліоративне» від 26 червня 2019 року № 3 встановлено тарифи на централізоване водопостачання для населення з 01.07.2019 року на рівні 14,96 грн. за 1м3.

Згідно рішення виконавчого комітету Піщанської сільської ради «Про коригування тарифів на водопостачання на території с. Орлівщина та смт. Меліоративне» від 15 листопада 2019 року № 2, яким встановлено тарифи на централізоване водопостачання для населення з 15.11.2019 року на рівні 16,24 грн. за 1м3.

Рішенням виконавчого комітету Піщанської сільської ради «Про коригування тарифів на водопостачання на території с. Орлівщина, смт. Меліоративне, с. Піщанка та с. Знамеівка» від 27 березня 2020 року № 1 встановлено тарифи для абонентів смт. Меліоративне з 01.04.2020 року:

-на централізоване водопостачання 18,30 грн. за 1 м3;

-на централізоване водовідведення 11,70 грн. за 1 м3.

Рішенням виконавчого комітету Піщанської сільської ради «Про погодження норм на водопостачання та водовідведення для абонентів населених пунктів Піщанської сільської ради, які не мають приладів обліку» від 31 березня 2021 року № 62 погоджено норми водопостачання на водопостачання та водовідведення для абонентів населених пунктів Піщанської сільської ради, які не мають приладів обліку у розмірі 4,0 грн. за 1 м3 на одну особу.

Згідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 254678801 від 28 квітня 2021 року відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

В зазначеній квартирі зареєстровано 3 (три) особи), в тому числі відповідач ОСОБА_2 , а тому щомісячний обсяг споживання води та водовідведення становить 12 м3 (де 4 грн. за 1 м3 х 3 особи).

Позивач вказує на те, що з березня 2017 року по лютий 2021 року відповідачі користуються наданими ТОВ «Комсіті» послугами без укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, в той же час факт відсутності такого договору не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати таких послуг в повному обсязі.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 зареєстрована та проживає в зазначеній квартирі, а відповідач ОСОБА_1 є власником цієї квартири, хоча в ній не зареєстрований, користуються наданими їм позивачем послугами, але не здійснюють плату за житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, в результаті чого у останніх виникла заборгованість за період з 01 березня 2017 року по 28лютого 2021 року в сумі 9 059,43 грн.

07 травня 2020 року за вих. 23 позивач на адресу відповідача ОСОБА_1 (власника квартири) направив письмову вимогу про погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги, однак станом на дату звернення до суду з вказаним позовом останній не сплатив суму боргу.

ТОВ «Комсіті» вважає, що до відповідачів за прострочення виконання грошового зобов`язання підлягають застосуванню приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому за підрахунками позивача за період з 01.05.2017 року по 01.04.2021 року інфляційні втрати складають 920,44 грн. та 3% річних 347,62 грн.

В зв`язку з наведеним, в позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю «Комсіті» просило суд: стягнути на його користь солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в розмірі 10 327,49 грн., яка складається з: суми основного боргу за період з 01.03.2017 року по 28.02.2021 року 9 059,43 грн.; 3% річних 347,62 грн. та інфляційних втрат 920,44 грн. за період з 01.05.2017 року по 01.04.2021 року, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою суду від 18 травня 2021 року відкрите провадження у справу, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судове засідання представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Комсіті» не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, у разі повторної неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , кожен окремо, в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином,причин неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавали.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Враховуючи наведене, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши надані позивачем письмові докази, дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що згідно рішення Меліоративнівської селищної ради VІІ скликання № 14-8/VІІ від 07 лютого 2017 року «Про визначення виконавця послуг з водовідведення» з 01.03.2017 року позивач ТОВ «Комсіті» є виконавцем житлово-комунальних послуг з водовідведення на території Меліоративнівської селищної ради.

Рішенням Меліоративнівської селищної ради VІІ скликання № 16-8/VІІ від 07 лютого 2017 року «Про затвердження тарифів на водовідведення на 2017 рік» встановлено з 01.03.2017 року тарифи на централізоване водовідведення, що надає ТОВ «Комсіті» для населення 6,01 грн. за м3.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Піщанської сільської ради «Про визначення виконавцем послуг з водопостачання та водовідведення у населених пунктах Знаменівка, Меліоративне, Орлівщина Піщанської ОТГ» від 11 липня 2018 року № 3 виконавцем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення в селах Знаменівка, Орлівщина, селищі Меліоративне з 01.09.2018 року визначено ТОВ «Комсіті з терміном надання таких послуг протягом 5 (п`яти) років.

Рішенням виконавчого комітету Меліоративнівської селищної ради VІІ скликання «Про погодження тарифів на водовідведення на період з 01.02.2018 року до 31.01.2019 року» від 31 січня 2018 року № 5 встановлено тарифи на централізоване водовідведення для населення на рівні 8,40 грн. за 1м3.

Рішенням виконавчого комітету Піщанської сільської ради «Про встановлення тарифів на водопостачання на території с. Орлівщина та смт. Меліоративне» від 26 червня 2019 року № 3 встановлено тарифи на централізоване водопостачання для населення з 01.07.2019 року на рівні 14,96 грн. за 1м3.

Згідно рішення виконавчого комітету Піщанської сільської ради «Про коригування тарифів на водопостачання на території с. Орлівщина та смт. Меліоративне» від 15 листопада 2019 року № 2, яким встановлено тарифи на централізоване водопостачання для населення з 15.11.2019 року на рівні 16,24 грн. за 1м3.

Рішенням виконавчого комітету Піщанської сільської ради «Про коригування тарифів на водопостачання на території с. Орлівщина, смт. Меліоративне, с. Піщанка та с. Знамеівка» від 27 березня 2020 року № 1 встановлено тарифи для абонентів смт. Меліоративне з 01.04.2020 року:

-на централізоване водопостачання 18,30 грн. за 1 м3;

-на централізоване водовідведення 11,70 грн. за 1 м3.

Рішенням виконавчого комітету Піщанської сільської ради «Про погодження норм на водопостачання та водовідведення для абонентів населених пунктів Піщанської сільської ради, які не мають приладів обліку» від 31 березня 2021 року № 62 погоджено норми водопостачання на водопостачання та водовідведення для абонентів населених пунктів Піщанської сільської ради, які не мають приладів обліку у розмірі 4,0 грн. за 1 м3 на одну особу.

Судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 04 грудня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Н.В. за реєстровим № 1504, належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 254678801 від 28 квітня 2021 року.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою Меліоративнівського старостинського округу Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 13 травня 2021 року за вих. № 178.

Згідно цієї ж довідки вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_1 , а тому користується послугами з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, проте а ні власник квартири ОСОБА_1 , а ні відповідач ОСОБА_2 не здійснюють плату за житлово-комунальні послуги, в результаті чого виникла заборгованість за період з 01 березня 2017 року по 28 лютого 2021 року в сумі 9 059,43 грн., що підтверджується розрахунком позивача.

У відповідності до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 26 березня 2021 року Меліоративнівським старостинським округом Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за вих. № 221 в зазначеній квартирі зареєстровані 3 (три) особи: відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановлено, що послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за вказаною вище адресою у період з 01 березня 2017 року по 28 лютого 2021 року позивачем здійснювалися за відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п. 25, 24 «Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення», затверджених постановою КМ України від 05.07.2019 року № 690 , споживач здійснює оплату за спожиті послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуг, отриманих ним до укладення договору. Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.

Згідно з п.11, 18, 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 (далі - Правила), у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. За наявності витоків із загальнобудинкової мережі споживачі, які не мають квартирних засобів обліку, оплачують послуги з холодного, гарячого водопостачання та водовідведення за встановленими нормативами (нормами) за місяць, у якому ці витоки виявлено. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.

Відповідно до п. 30 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою КМ України від 05.07.2019 № 690 плата за послугу розраховується, виходячи з розміру тарифу на послуги та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитого у будівлі комунальних послуг.

Таким чином, позивачем у відповідності до встановлених вище норм визначено щомісячний обсяг споживання води та водовідведення за адресою відповідача, виходячи з розрахунку 4 м3 х 3 особи, що становить 12 м3.

07 травня 2020 року за вих. 23 позивач на адресу відповідача ОСОБА_1 , який є власником квартири, направив письмову вимогу про погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги, однак станом на дату звернення до суду зі вказаним позовом сума боргу не сплачена.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (ст. 3 цього закону).

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Порядок користування приміщеннями, а також утримання житлових будинків визначається Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572 в редакції від 14.01.2009 року і ст. ст. 20, 21 Закону України від 24.06.2004 року «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою КМ України від 05.07.2019 № 690, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005р. №630, відповідно до яких власник або споживач, зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та інше.

Так, пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України від 24.06.2004 року «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 2.5 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно ч.1 ст.9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст. 32 Закону, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Статтею 162 ЖК України передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Ст. 156 ЖК України, 1. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. 2. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. 3. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. 4. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Системний аналіз положень ст.ст. 2, 9, 10, 189, 190 ЖК України дає підстави для висновку про те, що правовідносини, пов`язані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг, за своєю правовою природою не є житловими і питання щодо належного виконання відповідних зобов`язань, житловим законодавством не регулюється.

Натомість, відповідно до частини першої статті 1 ЦК України, особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, регулюються цивільним законодавством.

З огляду на те, що в процесі прийняття спеціального Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зміни до ЦК України (відповідно до вимог ст. 4 ЦК України) Верховною Радою України не розглядалися та не приймалися, стосовно спірних правовідносин норми спеціального закону не можуть конкурувати з нормами основного акту цивільного законодавства.

За змістом ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (сплатити гроші).

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Відповідно до ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги.

Отже, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15.

Згідно з вимогами частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на правову позицію ВС України, викладеній у постанові від 10.10.2012 року по справі №6-110цс12 зазначено, що свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною.

У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов`язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України).

Так, ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов`язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору.

Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

У разі такої відмови, виходячи з положень ст. ст. 3,6,12 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії.

Згідно з правовою позицією, висловленою у постанові ВС України від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати цих послуг у повному обсязі.

У постанові від 25 листопада 2014 року в справі №916/3566/13 ВС України дійшов висновку, що правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не є наслідком його недійсності, крім випадків, встановлених законом.

Дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що позивач надає послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення по АДРЕСА_3 .

В квартирі АДРЕСА_3 , яка знаходиться в даному будинку, зареєстрована та проживає відповідач ОСОБА_2 , а відповідач ОСОБА_1 власником приміщення, а тому зважаючи на положення ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», останні є споживачами цих послуг.

Між тим, суд звертає увагу на положення ст.ст. 20 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно з якими обов`язок укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, є обоюдним обов`язком, тобто покладений в рівній мірі як на споживача (п.1 ч.3 ст. 20 Закону), так і на виконавця (п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону).

Таким чином, враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, судом встановлено, що позивач надає послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведенняпо АДРЕСА_1 , а відповідачі отримують ці послуги, що породжує у цих сторін відповідні права та обов`язки. В свою чергу, обов`язки сторонами повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, іншими актами цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України), а з огляду на приписи ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, якщо він фактично користувався ними.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

У відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку проведеного позивачем, з яким погоджується суд, заборгованість за житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення складає 10 327,49 грн., з яких: сума основного боргу за період з 01.03.2017 року по 28.02.2021 року 9 059,43 грн.; 3% річних 347,62 грн. та інфляційні втрати 920,44 грн. за період з 01.05.2017 року по 01.04.2021 року.

З урахуванням того, що відповідачі споживають житлово-комунальні послуги, пов`язані з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, докази сплати заборгованості матеріали справи не містять та відповідачами не надані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, а тому з відповідачів солідарно на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в розмірі 10 327,49 грн., з яких: сума основного боргу за період з 01.03.2017 року по 28.02.2021 року 9 059,43 грн.; 3% річних 347,62 грн. та інфляційні втрати 920,44 грн. за період з 01.05.2017 року по 01.04.2021 року.

Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 1 500,00 грн., суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; 3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У своїй постанові Верховний Суд КАС від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зробив висновок про те, що відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон №5076-VI не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон №265/95-ВР, Положення №13 та Положення №148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність (пункт 35 цієї постанови). Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа (п. 36 постанови). Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, а тому останній може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта (п. 37 даної постанови).

Як вбачається з позовної заяви представником позивача у відповідності до приписів ч. 1 ст. 134 ЦПК України наведений попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу, які поніс позивач в розмірі 1 500,00 грн. На їх підтвердження останній надав: договір № 14 про надання правової допомоги від 05 квітня 2021 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП № 3821 від 17.08.2018 року, також товарний чек № 07/05/21-2 від 07.05.2021 року на суму 1 500,00 грн.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зробила висновок про те, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування таких витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Наведена правова позиція викладена в Додатковій Постанові Верховного суду від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У зв`язку з наведеним, відповідно до приписів ч. 3 ст. 137 ЦПК України, суд дійшов висновку, що з відповідачів на користь позивача належить стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 1 500,00 грн., тобто з кожного по 750,00 грн., що відповідатиме складності справи та виконаних адвокатом послуг з урахуванням витраченого ним розумного часу на здійснення певних робіт.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274, 276, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Комсіті» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комсіті» заборгованість за житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в розмірі 10 327,49 грн. (десять тисяч триста двадцять сім грн. 49 коп.), яка складається з: суми основного боргу за період з 01.03.2017 року по 28.02.2021 року 9 059,43 грн.; 3% річних 347,62 грн. та інфляційних втрат 920,44 грн. за період з 01.05.2017 року по 01.04.2021 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комсіті» судові витрати у розмірі 1 885,00 грн. (одна тисяча вісімсот вісімдесят п`ять грн. 00 коп.)., які складається з: судового збору в сумі 1 135,00 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 750,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комсіті» судові витрати у розмірі 1 885,00 грн. (одна тисяча вісімсот вісімдесят п`ять грн. 00 коп.)., які складається з: судового збору в сумі 1 135,00 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 750,00 грн.

Учасники справи:

- позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Комсіті», , місцезнаходження юридичної особи за адресою: 51217, Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Меліоративне, вул. Молодіжна, буд. 13, приміщення 1;

- відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне судове рішення складене 08 грудня 2021 року.

Суддя Д. І. Городецький