Справа № 219/5271/21
Провадження № 2/219/2266/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 грудня 2021 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Медінцевої Н.М.

за участю секретаря Посунько К.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Бахмут Донецької області у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна,

ВСТАНОВИВ:

25 травня 2021 року ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулась з позовом до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та з урахуванням уточненої позовної заяви, поданої 25 жовтня 2021 року, просила:

-визнати об`єкт незавершеного будівництва пост технічного обслуговування з мийкою, розташований за адресою: АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

-в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину за кожним об`єкта незавершеного будівництва поста технічного обслуговування з мийкою, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за час шлюбу сторонами за спільні сімейні кошти та за рахунок спільних трудових зусиль було збудовано пост технічного обслуговування з мийкою, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , який як нерухоме майно не зареєстровано.

Технічна документація на вказаний об`єкт оформлена на відповідача, який не вчиняє жодних дій щодо реєстрації вказаного об`єкта, чим порушуються права позивачки на цей об`єкт (його користування, реєстрацію, поділ), яка бажає вчинити необхідні дії для прийняття його в експлуатацію та належним чином оформлення.

Позивачка зазначає, що спірне майно як об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності сторін із визначенням часток та зауважує, що спірний об`єкт готовий до експлуатації, будівництво його фактично закінчене, він не приймається в експлуатацію і право власності на нього не оформлюється з волі відповідача, що позбавляє її можливості реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу майна.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 1 липня 2021 року було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 28 липня 2021 року, а також надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою від 28 липня 2021 року підготовче засідання було відкладено на 22 вересня 2021 року у зв`язку з неявкою відповідача, який про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою від 22 вересня 2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду на 25 жовтня 2021 року.

В судове засідання, призначене на 25 жовтня 2021 року відповідач, повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання, не з`явився та причини своєї неявки суду не повідомив, у зв`язку судовий розгляд відкладався судом на 29 листопада 2021 року та на 21 грудня 2021 року. Проте на вказані дати належним чином повідомлений відповідач також не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяву про відкладення судового розгляду з викладенням поважних причин для цього або заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не наддав.

Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив.

Відповідно до ч.4 ст.223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно з ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За наведених обставин, керуючись ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та окремо, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для справи і вирішення її по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст.60, 61, 63, 69, 71 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п.23, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені

грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 1987 року по 25 травня 2018 року.

За час шлюбу сторонами за спільні сімейні кошти та за рахунок спільних трудових зусиль було збудовано пост технічного обслуговування з мийкою, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується Декларацією об`єкта до експлуатації та технічним паспортом. На теперішній час даний об`єкт як нерухоме майно не зареєстровано.

Разом з тим, технічна документація на вказаний об`єкт оформлена на відповідача.

У постанові від 18.08.2021 року у справі № 359/3859/17 Верховний Суд, висновки якого відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України мають враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, зробив правовий висновок про те, що за позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24.10.2019р., яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного суду 26.02.2020р., по справі № 219/4133/18, в якій брали участь ті самі сторони, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у відповідній частині було відмовлено з посиланням на те, що до виникнення права власності на об`єкт, яке виникає з дня державної реєстрації, право власності виникає лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва (створення) майна.

Вказаними рішеннями встановлено, що:

-сторони з 28.08.1987р. по 24.04.2018р. перебували в зареєстрованому шлюбі;

-за час шлюбу за спільні сімейні кошти та за рахунок спільних трудових зусиль було збудовано пост технічного обслуговування з мийкою, розташований за адресою: АДРЕСА_3 ;

-будівництва згаданого об`єкта завершено, проте він не прийнятий в експлуатацію та не зареєстрований як об`єкт права власності.

Згідно з Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації щодо спірного об`єкта вирішено вважати закінчений будівництвом об`єкт готовим до експлуатації.

Виходячи з того, що об`єкт незавершеного будівництва пост технічного обслуговування з мийкою, розташований за адресою: АДРЕСА_3 готовий до експлуатації, будівництво його фактично закінчене, він не приймається в експлуатацію і право власності на нього не оформлюється з волі відповідача, що позбавляє позивачку можливості реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу майна, слід зробити висновок про наявність правових підстав для визнання спірного об`єкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю сторін із визначенням їх часток у праві спільної сумісної власності.

У зв`язку з цим суд погоджується з доводами позовної заяви та позовні вимоги ОСОБА_1 задовольняє.

Керуючись статтями 2-5, 89, 223, 258-259, 263-265, 268, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна задовольнити.

Визнати об`єкт незавершеного будівництва пост технічного обслуговування з мийкою, розташований за адресою: АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину за кожним об`єкта незавершеного будівництва поста технічного обслуговування з мийкою, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Н.М.Медінцева