Дата документу 21.12.2021 Справа № 336/9213/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 336/9213/21

Провадження №22-ц/807/4235/21

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М.,

суддів Дашковської А.В.,Кочеткової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2021 року в складі судді Карабак Л.Г. за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

11 листопада 2021 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви в порядку ст.ст. 151, 152 ЦПК України, в якій вона просить накласти арешт на нерухоме майно - нежитлову будівлю, торговельний павільйон літ. А загальною площею 98,3 кв.м. по АДРЕСА_1 та заборонити його відчуження; - заборонити ОСОБА_1 розпоряджатися та користуватися нерухомим майном - нежитловою будівлею, торговельним павільйоном літ. А загальною площею 98 кв.м. по АДРЕСА_1 , а саме укладати або розривати договори оренди, користування та інше використання приміщень для здійснення будь-якої діяльності, у тому числі переобладнання перепланування, знищення або пошкодження будівлі до набрання законної сили рішення суду по справі за її позовом.

В обґрунтування заяви зазначає, що має намір звернутися до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним. Предметом позову є визнання недійсним договору дарування між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 03.09.2021 року внесеного до Державного реєстру речових прав рішенням приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Петренко Світлани Володимирівни. Вищевказане майно до незаконної реєстрації державним реєстратором належало їй на праві власності та використовувалося для здійснення підприємницької діяльності, в зв`язку з чим нею були укладені відповідні договори оренди приміщень, розташованих у вказаному торгівельному павільйоні.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на нерухоме майно - нежитлову будівлю, торговельний павільйон літ. А загальною площею 98,3 кв.м. по АДРЕСА_1 та заборонено розпоряджатися ним.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, за змістом якої просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову постанову, якою заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову залишити без задоволення.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що майбутня позовна вимога ОСОБА_2 та застосований судом захід забезпечення є неспівмірними та безпідставно обмежують права власника майна.

Оскільки заява ОСОБА_2 про забезпечення позову була подана до суду до пред`явлення позову, суд першої інстанції не мав можливості пересвідчитися, в тому що між сторонами дійсно виник спір на існує реальна загроза невиконання можливого судового рішення. Оскаржувана ухвала базується на припущені, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання гіпотетичного судового рішення, а отже є недостатньо мотивованою.

Також заявник вважає, що застосування двох видів забезпечення позову у вигляді арешту нерухомого майна та заборони розпорядження ним, є необґрунтованим.

Заявником ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому заявник просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

В обґрунтування відзиву зазначено, що у встановлений законом строк ОСОБА_2 було подано до суду позовну заяву до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального кругу Петренко С.В. про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності.

Нежитлова будівля, торгівельний павільйон літ. А загальною площею 98,3 квадратних метрів по АДРЕСА_1 до незаконної реєстрації державним реєстратором належала заявнику на праві приватної власності та використовувалась нею для здійснення підприємницької діяльності.

Наказом Міністерства юстиції України від 15.10.2021 серед іншого було скасовано рішення державного реєстратора, за яким вказане нежитлове приміщення вибуло із власності заявника, отже ухвала суду є законною.

Заслухавши в засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин 1-2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1, ч. 4 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

З наведеного вбачається, що подання заяви про забезпечення позову до пред`явлення позову, прямо передбачене процесуальним законом, а неподання відповідного позову одночасно із заявою про його забезпечення, саме по собі не може бути наслідком відмови у задоволенні такої заяви. В такому випадку на заявника покладено відповідний обов`язок протягом 10 днів пред`явити до суду позов.

Як вбачається із відкритих даних із сайту «Судової влади України» в мережі інтернет, заявником ОСОБА_2 пред`явлено до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя відповідну позовну заяву до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального кругу Петренко С. В. про витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання права власності на майно. Датою надходження вказаної позовної заяви до суду першої інстанції є 22.11.2021, що був понеділком першим робочим днем, що слідує за 10 днем, визначеного ч. 4 ст. 152 ЦПК України строку 21.11.2021, який є вихідним.

Зміст ст. 149 ЦПК України дає підстави вважати, що вжиття заходів забезпечення позову є правом, а не обов`язком суду у разі, якщо існують обставини, що можуть ускладнити виконання рішення в майбутньому.

Отже, підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття певних заходів, передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК України, утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, заходи забезпечення позову, за своєю правовою суттю - є гарантією забезпечення інтересів позивача у майбутньому при реалізації судового рішення.

З матеріалів заяви про забезпечення позову вбачається, що Міністерством юстиції України у зв`язку із виконанням наказу від 15.10.2021 № 3705/5 «Про задоволення скарги», прийнятого за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 від 15.07.2021 (вх. № СК-458-21 від 20.07.2021), поданої в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» повідомляється, прийняте рішення у формі Наказу, яким скаргу задоволено частково та, зокрема, скасовано рішення від 07.07.2021 № 59156735, прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Гопкою Ю.В. Виконання Наказу в цій частині покладено на Офіс протидії рейдерству.

Як вбачається з листа від 15.10.2021 № 3705/5 Міністерства юстиції України, Офісом протидії рейдерству, виявилось неможливим виконати наказ та провести державну реєстрацію припинення права власності ОСОБА_3 на нежитлову будівлю торгівельного павільйону літ. А, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до закону, оскільки 03.09.2021 на підставі рішення приватного нотаріуса ЗМНО Петренко С.В. відбувся перехід права власності на вказане нерухоме майно від ОСОБА_3 до ОСОБА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки № 283074069 від 05.11.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перехід права власності на спірну нежитлову будівлю відбувся від ОСОБА_3 до ОСОБА_1 на підставі договору дарування № 2778 від 03.09.2021 посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Петренко С.В.

Існування Наказу № 3705/5 від 15.10.2021 не викликає розумного сумніву, оскільки заявником до матеріалів справи долучено його копію, копію повідомлення про неможливість виконання п. 2 вказаного Наказу № 3705/5, через перехід права власності на спірне нерухоме майно від ОСОБА_3 , а також витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджує такий перехід прав власності на вищеназване нерухоме майно.

Як вбачається із матеріалів справи апелянт ОСОБА_1 набула право власності на спірне нерухоме майно від відповідача ОСОБА_3 за договором від 03.09.2021. При цьому рішення державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Гопко Ю.В. від 07.07.2021 за № 59156735, яким право власності на спірне майно було зареєстровано за ОСОБА_3 було скасовано наказом Міністерства юстиції України від 15.10.2021 № 3705/5.

Вказані обставини спростовують доводи апеляційної скарги щодо невмотивованості заяви та необґрунтованості ухвали суду першої інстанції.

Обставини, наведені ОСОБА_2 у заяві про забезпечення позову підтверджуються доказами, долученими до заяви та не спростовані скаржником.

Враховуючи скасування реєстрації права власності на спірне майно за ОСОБА_3 і відсутності інформації про наявність між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договірних відносин щодо спірного майна, а також те, що ОСОБА_2 вважає себе власником спірного торгівельного павільйону літ. А, право власності на який змінювалось двічі за 2021 рік, суд першої інстанції обґрунтовано застосував заходи забезпечення позову, що серед іншого перешкоджають його відчуженню та забезпечують в подальшому витребування такого майна у відповідача за умови задоволення пред`явленого позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.

У постанові від 19.02.2021 у справі № 643/12369/19 Верховний Суд вказав, що арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна; заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Верховний Суд звернув увагу, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, хоча вони є різними, суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

Відповідно до оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції задовольнив заяву ОСОБА_2 частково, шляхом накладення арешту на нерухоме майно - нежитлову будівлю, торговельний павільйон літ А. та заборони розпоряджатися ним.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно застосував два заходи забезпечення позову, оскільки ч.2 ст. 150 ЦПК України визначено, що суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

За ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Оскільки перехід прав власності на спірне нерухоме майно до ОСОБА_1 відбувся на підставі договору дарування № 2778 від 03.09.2021, посвідченому приватним нотаріусом Петренко С.В., який за своєю суттю є безоплатним, неможливість відчуження вказаного майна ОСОБА_1 у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення не вимагає зустрічного забезпечення.

Слід також зазначити, що вжиття заходів зустрічного забезпечення за ініціативою суду за відсутності заяви, є правом суду, а не обов`язком, тому безпідставними є доводи апеляційної скарги в цій частині.

Відповідно до принципу пропорційності у цивільному судочинстві суд визначає в межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями (ст. 11 ЦПК України).

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, аналізуючи зміст вищевказаних норм права, дослідивши обставини справи, сукупність вищезазначених обставин, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог, передбачених ст. 153 ЦПК України, мотивував своє судове рішення та дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для забезпечення позову.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам процесуального закону та виділеним матеріалам справи, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2021 року про застосування заходів забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2021 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова