ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2670/20
провадження № 2/753/2607/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2021 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Бурбела А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звенулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей. Мотивуючи свої вимоги тим, щовона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 квітня 2012 року, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 травня 2017 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею та перебувають на її утриманні. Окрім двох синів, має ще старшу дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4. Рахом з дітьми проживає в АДРЕСА_2, хоча має місце реєстрації в м. Києві. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 квітня 2019 року з ОСОБА_2 на її користь стягуються аліменти на утримання двох синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі по 1 500 грн. 00 коп. на кожного, тобто 3 000 грн. 00 коп. щомісячно. Кошти, які стягнується з відповідача на утримання двох дітей, у деяких випадках не вистачає, відповідно нею несуться додаткові витрати на утримання синів. Так, в період з 2019 - 2020 роки нею понесені додаткові витрати на лікування, діагностику, заняття спортом, лікувальні заняття, харчування в дитячому садочку, проїзд до школи та на заняття сина ОСОБА_7 , який має діагноз розлад аутичного спектору (висноков лікаря від 15.10.2019 року), посттравматичний синдром (висновок лікаря від 19.04.2019 року), кір, а також сина ОСОБА_8 : лікування за діагнозом кір, заняття у гуртках та секціях, харчування у школі, проїзд до школи та на заняття, одяг, канцтовари, на що нею понесені витрати на двох дітей в загальній сумі 82 618 грн. 58 коп., половину якої, а саме 41 309 грн. 29 коп. просить стягнути з відповідача, як батька дітей. Також, зважаючи на стан сина ОСОБА_7 , який потребує курсів масажу - 5 000 грн., зайняття з нейропсихологом - 6 000 грн. зайняття з логопедом - 4 000 грн., що вцілому становить 15 000 грн., оскільки у неї таких коштів немає, просить стягнути їх з відповідача, як такі, що будуть нею понесені у лютому - травні 2020 року, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 її представник ОСОБА_9 , діюча на підставі ордера про надання правової допомоги від 06 червня 20120 року (а.с. 100), позовні вимоги підтримали з тих же підстав та просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_10 , діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 10 червня 2020 року (а.с. 101), в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зважаючи на їх неообгрунтованість, вважаючи, що позивачкою включені до додаткових витрат на дітей, такі витрати, які не належать до додаткових в розумінні положення ст. 185 СК України.

Відповідачем надано відзив на позов від 18 березня 2020 року (а.с. 79 - 85), у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволення за недоведеністю.

Відповідач вказав, що, зважаючи на відсутність належних та допустимих доказів про понесені позивачкою додаткових витрат на дітей в межах вимог, передачених ст. 185 СК України, у таких сумах: 23 110 грн. 00 коп. - по сину ОСОБА_7 , а також 35 283 грн. 55 коп. - по сину ОСОБА_8 , вважає, недоведені. Просив врахувати правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1489цс17 від 13.09.2017 року, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №756/14483/18 від 20.01.2020 року, а саме, те, що суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі й наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. А за умов спірних правовідносин той фактор, що з відповідача щомісячно стягуються кошти (аліменти) на утримання дітей, ті вимоги, які визначені позивачкою, як додаткові витрати на утримання дітей, не є такими в розумінні ст. 185 СК України.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення, у зв`язку з поданням відповідачем відзиву, та за погодженням позивача, за відсутності такого відповідача, проте за участі його представника.

Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають часковому задоволенню із наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, якимзокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Зважаючи на спірні правовідносини, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.ч. 5,6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, с обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-прівовнй акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Справа розглчдалась судом у порядку загального позовного провадження (а.с. 69 - 70).

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 квітня 2012 року, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 травня 2017 року (а.с. 15).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12, 13), які проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні.

Окрім двох синів, позивачка має ще старшу дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 14).

Разом з дітьми позивачка проживає в селі Чубинське Київської області, хоча має місце реєстрації в м. Києві, що нею визнається (а.с. 1).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 квітня 2019 року, яке набуло чинності, з ОСОБА_2 на користь позивачки стягуються аліменти на утримання двох синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі по 1 500 грн. 00 коп. на кожного, тобто 3 000 грн. 00 коп. щомісячно.

Рішення суду відповідачем виконується.

Позивачка вважає, що коштів, які стягнуються з відповідача на утримання двох дітей (синів), у деяких випадках не вистачає, відповідно нею несуться додаткові витрати на утримання таких синів.

Так, позивачкою в період з грудня 2019 - 2020 року понесені додаткові витрати на лікування, діагностику, заняття спортом, лікувальні заняття, харчування в дитячому садочку, проїзд до школи та на заняття сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який має діагноз розлад аутичного спектору (висноков лікаря від 15.10.2019 року), посттравматичний синдром (висновок лікаря від 19.04.2019 року), кір, а також сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : лікування за діагнозом кір, заняття у гуртках та секціях, харчування у школі, проїзд до школи та на заняття, одяг, канцтовари, у загальній сумі 82 618 грн. 58 коп., половину яких, а саме - 41 309 грн. 29 коп. просить стягнути з відповідача, як батька дітей.

Також, зважаючи на стан сина ОСОБА_7 , який потребує курсів масажу - 5 000 грн., зайняття з нейропсихологом - 6 000 грн. зайняття з логопедом - 4 000 грн., що вцілому становить 15 000 грн., оскільки у позивачки таких коштів немає, вона просить стягнути такі кошти з відповідача, як такі, що будуть нею понесені у лютому - травні 2020 року, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Вимога позивачки про можливо понесені нею витрати у лютому - травні 2020 року в сумі 15 000 грн. на сина ОСОБА_7 : курси масажу, зайняття з нейропсихологом, зайняття з логопедом не обґрунтована, оскільки не підтверджена належними та допустимими доказами, й в ході розгляду не доповнена такими доказами, що визнається позивачкою, а тому за необґрунтованістю задоволенню не підлягає.

Окрім того, суд, надавши оцінку наданим позивачкою доказам в частині понесених додаткових витрат на дітей у зазначеній нею сумі 82 618 грн. 58 коп., встановив таке.

Як вбачається із наданих документальних доказів про такі витрати, в межах вимог, передачених ст. 185 СК України, не доведені у таких сумах: 23 110 грн. 00 коп. - по сину ОСОБА_7 , а також 35 283 грн. 55 коп. - по сину ОСОБА_8 , що вцілому становить 58 393 грн. 55 коп. (а.с. 17 - 65).

Так, суд не приймає як належні та допустими докази про понесені позивачкою додаткові витрати на дітей по сплаті коштів на харчування дітей, витрати на придбання одягу дітям, канцтоварів, оскільки такі витрати не належать до додаткових витрат в розумінні ст. 185 СК України, з урахуванням того фактору, що відповідач сплачує на утриманні дітей аліменти, а також витрати на проїзд дітей у транспорті, оскільки за віковими критеріями їх проїзд у громадському транспорті є безкоштовний. Окрім того, позивачка не довела витрати на заняття дітей у гуртках.

Так, позивачка долучила до позовної заяви копії дублікатів квитанцій з призначення платежу - «безповоротна фінансова допомога на статутну діяльність». Аналізом вказаних дублікатів квитанцій вбачається, що такі підтверджують сплату позивачем безповоротної фінансової допомоги на статутну діяльність дошкільного закладу, а не на навчання дітей.

Тобто, належних та допустимих доказів заняття в спортивному навчальному закладі дитини не знайшли свого підтвердження та не підтверджують понесені додаткові витрати позивачкою.

Тому, заявлені позтвачем суми в таких розмірах: 4 320,00 грн. + 16 550,00 грн. + 2 240,00 грн., а загалом - 23 110 грн. - додаткових витрат на сина ОСОБА_7 , а також: 2 000 грн. - харчування в школі, проїзд до шкоди - 2 400 грн., одяг - 13 737 грн., канцтовари - 1 806 грн. 55 коп., оплата за харування - 500 грн. - додаткових витрат на сина ОСОБА_8 , всього - 35 283 грн. 55 коп., а на двох дітей - 58 393 грн. 55 коп. не підтверджується належними та допустимими доказами.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Водночас, витрати в сумі 24 225 грн. 03 коп., докази про які понесені позивачкою додаткові витрати на дітей знаходяться у матеріалах справи, підтверджені та підлягають задоволенню, й половина з яких, а саме 12 112 грн. 51 коп. мають бути стягнуті з відповідача як батька таких дітей, а саме це витрати на діагностику фізичного стану дитини, придбання ліків на лікування дитини, що підтверджується висновком лікаря про стан дитини, рекомендації лікаря на лікування, платіжними чеками, квитанціями, банківськими виписками, чеками з аптек м. Києва та м. Бориспіль на вказу суму (а.с. 17 - 65).

Суд вважає, що такі кошти (витрати) є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Судом надана правова оцінка заперечень відповідача проти позову, та вважає, що останні частково заслуговують на увагу, а решта - розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення від виконання обов`язку щодо утримання дитини, оскільки докази ним на спростування позовних вимог не надані, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами наданими позивачем по справі.

Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві до нього, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є частково обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені.

При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., від сплати якого позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною заявою відповідно до Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, ст. 185 СК України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та, п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого/зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_2 , 12 112 (дванадцять тисяч сто дванадцять) грн. 51 (п"тдесят одна) коп. - половину понесених додаткових витрат на дітей.

У решті вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого/зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1 , на користь держави 840 (вісімсот сорок) грн. 80 (вісімдеся) коп. - судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судомому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанці.

СУДДЯ: