Справа № 567/1620/21
УХВАЛА

22 грудня 2021 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області в складі судді Венгерчук А.О., перевіривши виконання вимог ст.ст.175, 177 ЦПК України за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

встановив

ОСОБА_1 звернувся в Острозький районний суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 30513,88 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн., завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено, що дана позовна заява не відповідає вимогам ст.175, 177 ЦПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

В порушення п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позовна заява не містить викладу обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, не надано доказів співмірності характеру завданої моральної шкоди та розміру грошової компенсації за неї, якими доказами підтверджується завдання позивачу моральної та матеріальної шкоди саме в такому розмірі. Відсутні посилання на докази, що саме внаслідок дорожньо транспортної пригоди була спричинена шкода здоров`ю позивача. Окрім того відсутні посилання на докази, що внаслідок ДТП гужовий віз був знищений (пошкоджений та непридатний для відновлення), а кобила померла, на що посилається позивач обґрунтовуючи свої вимоги.

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами ст.1166, 1187 ЦК України, відповідно до яких шкода, заподіяна особі або майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини.

Разом з тим, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Законом України «Про страхування» передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування».

До видів обов`язкового страхування відноситься страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відносини у цій сфері регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 у справі №760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18): покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, а отже страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, зобов`язаний сплатити потерпілій особі розмір завданої шкоди.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

В порушення викладеного та п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява не містить викладу обставин із зазначенням відповідних доказів про звернення позивача до страхової компанії про виплату страхового відшкодування шкоди від страхового випадку, завданої внаслідок ДТП, відмови йому у такій виплаті, чи того, що здійснення такої виплати було недостатньо для відшкодування завданої шкоди.

Крім того, вважаю за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися із заявою до страхової компанії про відшкодування йому шкоди, а в разі не задоволення таких вимог може звернутися до суду із позовом до належних відповідачів щодо відшкодування шкоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Звертаючись до суду, позивач просить звільнити його від сплати судового збору посилаючись на пп. г п. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи його майновий стан та оскільки він є членом багатодітної сім`ї.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України, враховуючи майновий стан сторони, суд у порядку, передбаченому законом, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Такий порядок визначений статтею 8 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI з послідуючими змінами, відповідно до положень якої суд може своєю ухвалою за клопотанням сторони зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати за певних умов, зокрема, позивачами є члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї.

Ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» пільги щодо сплати судового збору для багатодітної сім`ї, не передбачено.

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 29 постанови №10 від 17 жовтня 2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є правом, а не обов`язком суду, який, вирішуючи це питання враховує майновий стан сторони, який є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.

За змістом наведених правових норм питання про звільнення від сплати судового збору постає у разі, коли майновий стан особи є таким, що утруднює виконання цього обов`язку. Таким чином, суд вправі постановити ухвалу про звільнення від його сплати, враховуючи незадовільний майновий (матеріальний) стан сторони і остання повинна навести обставини, які свідчать про її незадовільне (скрутне) матеріальне становище та подати суду відповідні докази.

Отже, враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що визначення майнового стану як такого, що дає підстави для звільнення від сплати судового збору є оціночним, тому потребує доказування перед судом і обґрунтування пов`язаних із цим обставин, які свідчать про неможливість або труднощі з оплатою судового збору у розмірах і в строки, встановлені законом, покладається на зацікавлену сторону.

Разом з тим, наявність статусу члена багатодітної сім`ї, на що посилається позивач, не свідчить про наявність обставин, які у відповідності до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», свідчать про фінансовий стан позивача як такий, що позбавляє його можливості сплатити судовий збір у встановленому законодавством розмірі.

На підтвердження вказаних обставин позивачем до позовної заяви додано довідку про доходи позивача, разом з тим будь-яких доказів про відсутність у позивача інших доходів, інших доказів на підтвердження скрутного матеріального становища, для доведення необхідності звільнення його від сплати судового збору (відомості щодо рухомого чи нерухомого майна, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, відомостей податкового органу про відсутність доходів у позивача та у членів його сім`ї, тощо) до позовної заяви не додано.

Окрім того дана довідка не є такою, що об`єктивно підтверджує майновий стан позивача та не доводить, що майновий стан позивача на даний час у повному обсязі чи частково перешкоджає сплаті ним судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі, оскільки розмір судового збору, який підлягає сплаті у даній справі не перевищує 5% доходу позивача, навіть при наданні ним довідки про доходи за останні пів року.

Долучена до матеріалів справи довідка про доходи сама по собі не підтверджує факт скрутного матеріального становища позивача, а посвідчення багатодітної сім`ї не може свідчити про те, що позивач не має джерел для існування та забезпечення своїх потреб - зокрема для сплати судового збору.

За таких обставин, позивач не довів свій незадовільний матеріальний стан, а суд позбавлений можливості із наданих суду документів оцінити майновий стан позивача та дійти висновку про скрутне матеріальне становище, котре перешкоджає сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі, а тому не вбачає підстав для звільнення від сплати судового збору, оскільки звільнення від сплати судового збору допускається лише у виключних випадках. При цьому, суд бере до уваги, що звільнення від сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду.

З заявою про відстрочку, розстрочку від сплати судового збору у зв`язку з важким матеріальним становищем, позивач не звертався.

При цьому, суд вважає за необхідне наголосити на наступному.

Згідно з ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відмова у звільненні від сплати судового збору, відстрочці або розстрочці його сплати не порушує положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (про право на справедливий суд), оскільки не перешкоджає вказаній особі у доступі до суду і не ускладнює його таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір, його об`єкти та ставки, підстави і порядок сплати, а також умови звільнення від сплати встановлені законом, тобто справляння судового збору переслідує законну мету.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

За вказаних обставин приходжу до висновку, що в порушення ч.4 ст.177 ЦПК України, позивачем не надано доказів належної сплати судового збору та доказів, що позивач належить до категорії осіб, що можуть бути звільнені від сплати судового збору відповідно до ст.5, 8 Закону України "Про судовий збір".

Враховуючи розмір судового збору в даній справі, який підлягає сплаті позивачем, вважаю, що немає підстав для висновку про порушення балансу між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд заяви та правом заявника на доступ до правосуддя, а тому з врахуванням наведеного, вважаю, що клопотання про звільнення від сплати судового збору задовленню не підлягає.

Позивачем заявлено дві позовні вимоги: про відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення ДТП.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди зазначаю, що Верховний Суд у постанові від 28 листопада 2018 року по справі №761/11472/15 зазначив, що вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, а отже, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру.

За позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди має справлятися судовий збір в розмірі, встановленому Законом.

Таким чином, позивачу необхідно сплатити судовий збір окремо за відшкодування матеріальної шкоди та окремо за відшкодування моральної шкоди.

Згідно зі ч.1 ст.3 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Статтею 4 вказаного Закону України визначено розміри ставок судового збору. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року. За подання до суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 грн.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.175 і ст.177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Недоліки позовної заяви позивачу слід усунути протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали шляхом: викладу обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, зазначення доказів співмірності характеру завданої моральної шкоди та розміру грошової компенсації за неї, якими доказами підтверджується завдання позивачу моральної та матеріальної шкоди саме в такому розмірі; зазначення доказів про ступінь пошкодження внаслідок ДТП гужового воза (пошкоджений чи знищений та непридатний для відновлення), та смерті кобили, на що посилається позивач обґрунтовуючи свої вимоги; надання доказів звернення позивача до страхової компанії про виплату страхового відшкодування шкоди від страхового випадку, завданої внаслідок ДТП, відмови йому у такій виплаті, чи того, що здійснення такої виплати було недостатньо для відшкодування завданої шкоди; надання доказів належної сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.175, 177, 185 ЦПК України

постановив

в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 (зареєстрованого в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрованого в АДРЕСА_2 ) про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Надати ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали.

Роз`яснити позивачу, що в разі якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.