Ухвала

23 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 462/5832/16-ц

провадження № 61-20004ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного суду від 29 червня 2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа - Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «БТІ та ЕО» про усунення перешкод у користуванні горищним приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 у листопаді 2016 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , у якому просила зобов`язати ОСОБА_1 поновити перегородку між приміщенням № 1-10 та горищним приміщенням площею 5,30 кв. м, що знаходиться біля коридору № 1-7, та поновити до нього дверний прохід з коридору за № 1-7 на мезоніні, а також зобов`язати відповідачів надати позивачу ключі від вхідних дверей до мезоніну в будинку АДРЕСА_1 .

Залізничний районний суд міста Львова рішенням від 30 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовив.

Львівський апеляційний суд постановою від 29 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнив. Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 30 жовтня 2018 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив. Зобов`язав ОСОБА_1 поновити перегородку між приміщенням № 1-10 та горищним приміщенням площею 5,30 кв. м, що знаходиться біля коридору № 1-7, та поновити дверний прохід до такого з коридору за № 1-7 на мезоніні. Зобов`язав ОСОБА_1 надати позивачу ключі від вхідних дверей до мезоніну в будинку АДРЕСА_1 .

Львівський апеляційний суд ухвалою від 09 листопада 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про роз`яснення рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «БТІ та ЕО» про усунення перешкод в користуванні горищним приміщенням - відмовив.

У липні 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 29 червня 2021 року.

Верховний Суд ухвалою від 29 липня 2021 року у відкриті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на зазначене судове рішення відмовив з підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

У вересні 2021 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою постанову Львівського апеляційного суду від 29 червня 2021 року.

Верховний Суд ухвалою від 28 вересня 2021 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 29 червня 2021 року відмовив з підстав передбачених пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України.

У листопаді 2021 року до Верховного Суду втретє надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 29 червня 2021 року.

Верховний Суд ухвалою від 30 листопада 2021 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 29 червня 2021 року відмовив з підстав передбачених пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 03 грудня 2021 року засобами поштового зв`язку вчетверте звернулися до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 29 червня 2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року у вказаній вище справі.

Щодо оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 29 червня 2021 року

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Процесуальний закон не передбачає можливості повторного розгляду касаційної скарги особи, за зверненням якої Верховний Суд вже постановив ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Як вбачається з матеріалів касаційного провадження, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 скористалися передбаченим законом правом на касаційне оскарження судового рішення у цій справі та є ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, після чого вчетверте подають касаційну скаргу на те ж судове рішення, що є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.

Щодо оскарження ухвали Львівського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд погоджується з наведеним вище висновком суду та вважає, що у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом спору у даній справі є усунення перешкод у користуванні горищним приміщенням.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Верховний Суд урахував предмет позову, складність, а також значення справи для сторін і суспільствата дійшов висновку, що ця справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Таким чином, конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), №40160/12) наголосив на обмеженості доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (справа «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], § 230, № 36760/06, ЄСПЛ 2012).

Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», § 36; рішення у справі «Козліца проти Хорватії», § 33; рішення у справі ««Булфрахт Лтд» проти Хорватії», § 34, «Добріч проти Сербії» (Dobric v. Serbia), «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), № 2611/07 та § 54, від 21 червня 2011 року, № 15276/07, та «Йовановіч проти Сербії» (Jovanovic v. Serbia), § 48, від 02 жовтня 2012 року, № 32299/08).

Також ЄСПЛ постановив ухвалу щодо неприйнятності заяви від 09 жовтня 2018 року № 26293/18 у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine), у якій зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

ЄСПЛ у цьому рішенні зазначив, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій він також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій.

Отже, за прецедентною практикою ЄСПЛ обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством порогу ratione valoris для скарг, що подаються на розгляд Верховного Суду, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Вказівка в резолютивній частині ухвали Львівського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року про можливість її оскарження до Верховного Суду, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене судове рішення ухвалене у малозначній справі.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктами 1, 3 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного суду від 29 червня 2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа - Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «БТІ та ЕО» про усунення перешкод у користуванні горищним приміщенням відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров