Дата документу 21.12.2021 Справа № 314/723/21
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 314/723/21 Головуючий у 1-й інстанції: Кононенко І.О.
провадження № 22-ц/807/3939/21 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської О.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Халепін К.В.» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування запису у реєстрі речових прав на нерухоме майно,

за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Фермерського господарства «Халепін К.В.» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування запису у реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування позову зазначав, що він є власником земельної ділянки кадастровий номер: :06:002:0062 для ведення особистого селянського господарства. У 2020 році сторони вели переговори з приводу оренди цієї землі, проте згоди не дійшли, договір він не підписував. У грудні2020 йому стало відомо, що відповідач зареєстрував спірний договір оренди земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис №37631533 внесений 03.08.2020 про реєстрацію договору оренди землі, серія та номер б/н виданий 01.07.2020. У зв`язку з викладеним просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, з підстав, передбачених ст.ст.203,215 ЦК України, скасувати відповідний запис в Державному реєстрі речових прав.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.

Судове рішення мотивовано тим, що збирання доказів є обов`язком сторін, судом не встановлено порушення відповідачем умов договору, з цих же обставин суд відхиляє доводи щодо не підпису договору. Договір, який не підписано стороною, є не укладеним, а тому не може бути визнаний недійсним. Позивачем обрано неефективний спосіб захисту порушеного права, в даному випадку йому необхідно заявити вимогу про усунення перешкод у користуванні майном.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позову ОСОБА_1 зазначає, що судом дана неправильна оцінка зібраним у справі доказам, що призвело до ухвалення незаконного і несправедливого рішення. На думку позивача, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку та не дав належної оцінки листу державного реєстратора Вільнянської міської ради від 05.07.2021. Оскільки електронна форма договорів оренди не передбачена, а письмової форми не існує, то і спірний договір оренди земельної ділянки повинен бути визнаний недійсним з цих підстав. Апелянт не згоден із вказаним рішенням суду, оскільки вважає, що саме шляхом визнання договору оренди недійсним можна виключити запис про реєстрацію в державному реєстрі речових прав.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 і його представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

За вимогами п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Підставою звернення ОСОБА_1 до суду із позовом став договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :06:002:0062, яка належить йому на праві власності.

В позові ОСОБА_1 вказував, що договір оренди землі від 01.07.2020, який внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно 03.08.2020, запис №37631533, він не підписував, а тому він має бути визнаний не дійсним.

Відповідно до Витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №212062928 від 11.06.2020, земельна ділянка із кадастровим номером :06:002:0062 площею 2 га належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.6)

Згідно інформації довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості за №236979339 від 15.12.2020, земельна ділянка кадастровий номер: :06:002:0062 площею 2 га, знаходиться в оренді у Фермерського господарства «Халепін К.В.» на підставі договору оренди землі номер: б/н, виданий 01.07.2020, видавник: ФГ «Халепін К.В.»/ ОСОБА_1 (а.с.7 зворот).

Строк дії договору до 02.07.2045 року з правом пролонгації, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

На підтвердження доводів своєї позовної заяви ОСОБА_1 надав копію спірного договору, при цьому судом першої інстанції під час розгляду справи було встановлено, що оригінал спірного договору у позивача і у державного реєстратора відсутні.

Відповідно до листів державного реєстратора Вільнянської міської ради від 05.07.2021 № 02-02-08/3050 та від 21.07.2021 № 02-02-08/3396, копія спірного договору сформована за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Клопотань про витребування оригіналу спірного договору у орендаря, про призначення почеркознавчої експертизи ОСОБА_1 суду не заявляв.

Належних і допустимих доказів на підтвердження доводів про те, що спірний договір оренди ОСОБА_1 не підписував матеріали справи не містять.

Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на дату, зазначену в спірних договорах) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів

Такий висновок кореспондується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 16.06.2020 за №145/2047/16-ц.

Таким чином, аналіз викладеного свідчить про те, що за умови доведеності позивачем факту не підписання ним договору оренди за захистом свого порушеного права ОСОБА_1 може звернутись до суду із негаторним позовом в порядку усунення перешкод у користуванні власністю.

Доводи апеляційної скарги про те, що електронна форма договору оренди діючим законодавством не передбачена, а відсутність у паперовій формі договору є підставою для визнання його недійсним, є неспроможними і ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм права, які регулюють спірні правовідносини.

На підставі вказаного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині правового обґрунтування.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 вересня 2021 року у цій справі змінити в частині правового обґрунтування.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2021 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська