Справа № 450/1791/21 Провадження № 2/450/1310/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2021 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Данилів Є.О.

при секретарі Ориняк Н.М.

з участю: відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1

про (предмет позову):

збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивачки на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.04.2019 року на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 (три тисячі) гривень щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону,

підстава позову (позиція позивача): розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення суду є недостатнім, а тому підлягає зміні в сторону збільшення.

Позиція відповідача: у судове засідання з`явився, позовні вимоги заперечив, оскільки пояснив, що сплачує аліменти в більшому розмірі ніж це передбачено рішенням.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

15.06.2021 року ухвала суду про відкриття провадження у справі; 24.11.2021 року заява позивача про долучення товарних чеків;

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.04.2019 року у справі № 450/3870/18 шлюб між сторонами розірвано.

Від шлюбу у сторін є малолітня дитина: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 12.01.2016 року).

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.04.2019 року у справі № 450/3870/18 ухвалено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України від 2002 року сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (пункти 2 і 3 статті 5 Сімейного кодексу України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. У статтях 151 та 163 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на "особисте виховання" малолітніх дітей та на те, щоб вони проживали з ними. Права батьків, у тому числі тих, хто живе окремо від дитини, на виховання дитини і спілкування з нею можуть бути обмежені лише законом (статті 153 і 157). Згідно ч. 3 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Із системного аналізу зазначених норм закону слідує висновок, що участь батька у вихованні дитини є його (батька) обов`язком, який реалізується з метою нормального розвитку дитини.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Проте, як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу зміни її матеріального стану або стану здоров`я. Крім того, позивач у своїй заяви не покликається на такі зміни як на підставу збільшення розміру аліментів.

Як слідує з інформації про рух коштів за рахунком № НОМЕР_4 , наданої відповідачем ОСОБА_1 , за період з 01.06.2021 року по 30.06.2021 року ОСОБА_1 здійснював регулярно щомісячно переказ коштів (аліментів) розміром 5000 грн.; за період з 01.07.2021 року по 31.07.2021 року у розмірі 1000 грн.; за період з 01.09.2021 року по 30.09.2021 року у розмірі 1000 грн.; за період з 01.10.2021 року по 31.10.2021 року у розмірі 3100 грн.

Доказів про можливу заборгованість зі сплати аліментів, суду не надано.

Позивачем до суду надані товарні чеки на придбання одягу: від 25.05.2021 року, від 24.06.2021 року, від 10.07.2021 року, від 30.07.2021 року, від 24.08.2021 року, від 03.09.2021 року, від 20.10.2021 року, від 29.10.2021 року, 16.11.2021 року.

Порядок оформлення розрахункових документів при проведенні розрахункових операцій за готівку у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України від 06.07.95 р. № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон). При цьому законодавчо визначено випадки звільнення продавця від обов`язкового надання покупцю складених за встановленою формою фіскальних чеків, надрукованих РРО, або розрахункових квитанцій, заповнених вручну.

Водночас п. 15 ст. 3 Закону передбачено, що чеки, накладні та інші письмові документи, які засвідчують передачу права власності на товари (послуги) від продавця до покупця, повинні видаватись покупцю таких товарів (послуг) на його вимогу. Тобто такі документи видаються за вимогою покупця.

За ст.2 Закону розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Таким чином, оформлення розрахункових операцій з використанням товарних чеків у випадках, передбачених Законом про РРО, є правомірним.

Водночас якщо форми та зміст фіскального чека, розрахункової квитанції та інших розрахункових документів, надання покупцю яких є обов`язковим, встановлені п. 2 розділу II Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Мінфіну України від 21.01.2016 р. № 13 (далі - Положення), то форма та зміст товарного чека на сьогодні законодавчо не визначена.

Проте, виходячи із системного аналізу Закону України «Про захист прав споживачів», Положення про форму та зміст розрахункових документів, а також визначення Законом про РРО терміна «розрахункові документи», до яких, зокрема, належать товарні чеки, суд приходить до висновків, що товарний чек повинен містити напис «Товарний чек» і за змістом відповідати вимогам Положення за винятком відображення в ньому фіскального номера РРО, напису «Фіскальний чек», а саме: найменування господарської одиниці; адреса господарської одиниці; ІД податковий номер / серія та номер паспорта; кількість товару (послуги); код товару (зазначається у випадках передбачених законом); назва товару (послуги); вартість; літерне позначення ставки ПДВ; форма оплати; сума коштів; поточна дата; час проведення розрахунку.

Зазначені товарні чеки не відповідають наведеним положенням закону, тому не є допустимим доказом в розумінні ст. 78 ЦПК України та судом не приймаються.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи не містять достатніх доказів, що витрати на забезпечення необхідного рівня життєдіяльності малолітнього ОСОБА_3 перевищують розмір аліментів, які позивачка отримує на її утримання.

Крім того, обов`язок по утриманню дітей є обов`язком обох батьків, і не може бути покладений лише на батька.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що позивачкою не доведено обґрунтованих доказів зміни свого матеріального становища та матеріального стану відповідача, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ч. 2 ст. 247, ст.ст. 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про (предмет позову):

збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивачки на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.04.2019 року на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 (три тисячі) гривень щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону, -відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 17.12.2021 року.

Учасники справи: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ; ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

СуддяЄ. О. Данилів