КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2603/3986/12 Головуючий у суді І інстанції Сенюта В.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Ес.Ді.Сі.Груп» на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Ес.Ді.Сі.Груп» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ТОВ «Ес.Ді.Сі.Груп» звернулося до суду з вказаною вище заявою, обґрунтовуючи її тим, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 червня 2012 року, з урахуванням його часткового скасування в незадоволеній частині рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 листопада 2012 року, у справі № 2603/3986/12 було стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором у розмірі 826 615,50 грн та витрати по сплаті судового збору по 1 108,77 грн з кожного.

На виконання цих судових рішень 11 лютого 2014 року стягувачу видано виконавчі листи № 2-3210/12 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості у розмірі 826 615,50 грн.

26 грудня 2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Ес.Ді.Сі.Груп» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого права вимоги за кредитним договором № 06-07-И/38 від 16 жовтня 2007 року з усіма додатками і додатковими угодами до нього та за договором поруки № 06-07-И/38-П1 від 16 жовтня 2007 року, що були укладені між банком і боржниками, перейшли до нового кредитора. На підставі вказаного договору ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» мало передати ТОВ «Ес.Ді.Сі.Груп» всі документи, наявні в першого, що підтверджують право вимоги до боржників.

За заявою ТОВ «Ес.Ді.Сі.Груп» ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду у справі № 2-3210/12 з ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» на його правонаступника ТОВ «Ес.Ді.Сі.Груп».

Заявник вказав, що відповідно до інформації АСВП виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів на даний час відсутні та рішення суду боржниками добровільно не виконуються. На адвокатський запит представника заявника Оболонський РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надав відповідь № Д/8 від 31 серпня 2020 року, до якої додав копію постанови від 23 квітня 2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 42559359, згідно з якою виконавчий лист № 2-3210/12 від 11 лютого 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 826 615,50 грн повернуто первісному стягувачу ПАТ «Банк Фінанси та Кредит». Після цього, звернувшись до банку з приводу надання оригіналів виконавчих листів № 2-3210/12, заявник в усній формі отримав відповідь, що виконавчі листи у ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» відсутні. На адвокатський запит представника заявника, направлений у лютому 2021 року, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на час звернення до суду відповіді не надало і оригінали виконавчих листів не передало у зв`язку з їх втратою.

На підставі викладеного, заявник просив суд видати йому дублікати виконавчих листів № 2-3210/12 від 11 лютого 2014 року щодо боржників ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та поновити пропущений строк для пред`явлення вказаних виконавчих документів до виконання.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29 квітня 2021 року у задоволенні заяви ТОВ «Ес.Ді.Сі.Груп» відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що належних і допустимих доказів втрати виконавчих листів заявником надано не було, його твердження про те, що первісний стягувач під час укладення договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги не передав йому виконавчі листи не ґрунтуються на вимогах статті 6 ЦК України, а тому відсутні підстави для видачі дублікату виконавчого документа, оригінал якого фактично не втрачено. За відсутності встановлених обставин для видачі дублікатів виконавчих листів суд також не вбачав підстав для вирішення питання про поновлення строку для їх пред`явлення до виконання, оскільки вказана вимога є похідною та безпосередньо залежить від з`ясування обставин втрати виконавчого документа та підстав його видачі.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, заявник через представника - адвоката Шигімагіна В.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів невідповідності висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким заяву ТОВ «Ес.Ді.Сі.Груп» задовольнити у повному обсязі.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до того, що відмова у видачі дублікатів виконавчих документів на виконання судових рішень у справі № 2-3210/12 є безпідставною та такою, що суперечить основним засадам цивільного судочинства, оскільки заявником було надано достатньо доказів на підтвердження втрати виконавчих листів та їх відсутності у первісного стягувача - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», який починаючи з 17 грудня 2015 року перебував у стані ліквідації, що зумовило зміну всього керівництва, закриття територіальних відділень банку та звільнення відповідальних за супровід судових справ працівників, а продаж кредитних портфелів здійснювався великими обсягами - тисячами кредитів, що передбачає підготовку та передачу дуже великої кількості документів. Без задоволення вимоги заявника щодо видачі дублікатів виконавчих документів та поновлення строку їх пред`явлення до виконання є формальним виконанням рішення суду про стягнення заборгованості, що набрало законної сили, та фактично не дозволяє його виконати.

Відзиви учасників справи на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшли.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 червня 2012 року у справі № 2603/3986/12 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за договором кредиту у розмірі 826 615,50 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору на суму 3 219,00 грн та судовий збір за заявою про забезпечення позову у розмірі 107,30 грн. В частині позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 листопада 2012 року заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 червня 2012 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість по кредиту у розмірі 826 615,50 грн та витрати по сплаті судового збору - по 1 108,77 грн з кожного. В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23 квітня 2013 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду першої інстанції відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 червня 2012 року в частині, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 листопада 2012 року залишено без змін.

На виконання вищевказаних судових рішень представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Маріна О.Ю. отримала шість виконавчих листів № 2-3210/12 від 11 лютого 2014 року, про що свідчить відповідна розписка від 20 лютого 2014 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року за заявою ТОВ «Ес.Ді.Сі.Груп» замінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року у справі № 2-3210/12 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 06-07-И/38 від 16 листопада 2007 року - з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника ТОВ «Ес.Ді.Сі.Груп».

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18 березня 2019 року у задоволенні заяви ТОВ «Ес.Ді.Сі.Груп» про заміну сторони у виконавчому провадженні по цивільній справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

На адвокатський запит представника ТОВ «Ес.Ді.Сі.Груп» від 27 серпня 2020 року Оболонський РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надав лист № Д/8 від 31 серпня 2020 року, до якого додав, зокрема, копію постанови старшого державного виконавця від 23 квітня 2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 42559359, згідно з якою виконавчий лист № 2-3210/12 від 11 лютого 2014 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» заборгованості у розмірі 826 615,50 грн повернуто стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Також на адвокатський запит представника заявника про надання інформації та копій документів від 5 лютого 2021 року уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» надала відповідь № 083-257/21 від 16 лютого 2021 року, відповідно до якої оригінали виконавчих листів Деснянського районного суду м. Києва № 2-3210 від 11 лютого 2014 року у справі № 2-3210/12 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь банку заборгованості за кредитним договором № 0607-И/38 від 16 жовтня 2007 року в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» не перебувають.

Так, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року в справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчі листи викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, передбачених Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, і підписуються електронним цифровим підписом судді (в разі колегіального розгляду - електронними цифровими підписами всіх суддів, які входять до складу колегії).

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та Єдиного державного реєстру виконавчих документів, Положення про який затверджується спільним нормативно-правовим актом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України, із запровадженням яких відповідно до частини першої статті 1 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України вводяться в дію вимоги частини четвертої статті 431 ЦПК України щодо внесення виконавчого документу до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, функціонування якого виключає втрату виконавчого документа, порядок видачі дублікату виконавчого документу замість втраченого визначено розділом XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Пунктом 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналізуючи пункт 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

Тобто, при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати належні докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили.

Крім того, однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа, є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 9 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06, від 3 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц, 23 червня 2021 року у справі № 2-162/12, від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, вперше первісний стягувач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» пред`явив виконавчий лист № 2-3210/12 від 11 лютого 2014 року щодо боржника ОСОБА_1 до виконання 13 березня 2014 року.

Постановою головного державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві від 20 березня 2014 року відкрито виконавче провадження № 42559359, а постановою від 10 квітня 2015 року виконавчий документ повернуто стягувачу згідно із вимогами пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21 квітня 1999 року № 606-XIV).

Установлено, що в подальшому виконавчий лист № 2-3210/12 від 11 лютого 2014 року, за яким боржником є ОСОБА_1 , перебував на виконанні Оболонського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, виконавче провадження № 42559359.

22 січня 2019 року ТОВ «Ес.Ді.Сі.Груп» звернулось до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, посилаючись при цьому на договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладений 26 грудня 2018 року між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року вказана заява була задоволена та замінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду у справі № 2-3210/12, а саме: ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника ТОВ «Ес.Ді.Сі.Груп».

23 квітня 2019 року старшим державним виконавцем Оболонського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 42559359, згідно з якою виконавчий лист № 2-3210/12 від 11 лютого 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 826 615,50 грн повернуто стягувачу згідно його заяви на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII).

Доказів оскарження вказаної постанови у встановленому законом порядку та/або її скасування матеріали справи не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

З наведеного вище слідує, що оригінал виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_1 до 23 квітня 2019 року перебував на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби в межах виконавчого провадження № 42559359, відповідно до судового рішення від 18 лютого 2019 року, яке набрало законної сили, належним стягувачем у вказаному виконавчому провадженні було ТОВ «Ес.Ді.Сі.Груп», а виконавчий лист № 2-3210/12 був повернутий стягувачу за його ж заявою.

У матеріалах справи відсутні докази того, що державний виконавець не надсилав чи не видавав стягувачу копію постанови про повернення виконавчого документа стягувачу разом із оригіналом виконавчого листа і заява ТОВ «Ес.Ді.Сі.Груп» про видачу дубліката виконавчого листа не містить такого обґрунтування.

Посилання заявника на лист уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» № 083-257/21 від 16 лютого 2021 року, як на єдиний доказ втрати оригіналу виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_1 , не заслуговують на увагу, оскільки зазначена відповідь на адвокатський запит представника ТОВ «Ес.Ді.Сі.Груп» не є належним і достатнім доказом підтвердження заявлених вимог з огляду на те, що зазначені банком відомості про відсутність у нього оригіналу виконавчого листа повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони правочину відступлення прав вимоги (банку), який може надати уже після укладення цього договору іншій стороні (новому кредитору) будь-яку інформацію, що є найбільш сприятливою для нього як первісного кредитора (стягувача), який також є заінтересованою особою у даній справі.

Крім того, як було встановлено вище, станом на 23 квітня 2019 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» вже не було стягувачем в межах виконавчого провадження № 42559359, адже вибуло з нього на підставі ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року з одночасною його заміною на ТОВ «Ес.Ді.Сі.Груп».

Що стосується іншого боржника ОСОБА_2 , то заявник взагалі не надав жодних доказів на підтвердження того, що виконавчий лист № 2-3210/12 від 11 лютого 2014 року про стягнення з нього заборгованості за договором кредиту у розмірі 826 615,50 грн протягом тривалого часу, а саме: протягом семи років після його видачі первісному стягувачу, пред`являвся до виконання, а обставини втрати цього виконавчого листа опосередковано ґрунтуються лише на поясненнях заявника щодо втрати виконавчого документа щодо іншого боржника ОСОБА_1 та є припущеннями.

Ураховуючи вимоги статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі заявлених вимог, а правом визначати предмет та підставу заяви наділений лише заявник (статті 13, 43, 49, 175 ЦПК України).

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Колегія суддів вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до заяви ТОВ «Ес.Ді.Сі.Груп» не було долучено належних, допустимих і достовірних доказів втрати виконавчих документів, боржниками за якими є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а тому відсутні підстави для видачі дублікатів виконавчих листів, оригінали яких фактично не втрачено.

Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні перешкоди для задоволення заяви такого стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа за умови, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа для виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дублікату втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Отже, за відсутності встановлених обставин для видачі дублікатів виконавчих листів, які не втрачено, суд першої інстанції обґрунтовано не вбачав підстав для вирішення питання про поновлення строку для їх пред`явлення до виконання, оскільки вказана вимога є похідною та безпосередньо залежить від з`ясування обставин втрати виконавчого документа та підстав його повторної видачі.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що перебування з 17 грудня 2015 рокуПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у стані ліквідації зумовило втрату виконавчих листів та пропуск строку їх пред`явлення до виконання, адже уповноважена особа Фонду після запровадження тимчасової адміністрації (у разі делегування повноважень) набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації, а одним із основних завдань Фонду є забезпечення збереження активів та документації банку та вжиття всіх передбачених законом заходів щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників банку (стаття 38 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Враховуючи викладене, саме по собі запровадження процедури ліквідації банку не може вважатись перешкодою для реалізації прав стягувача на примусове виконання судового рішення, а тому свідчити про втрату виконавчих документів і поважність пропуску строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Аналогічний висновок містить постанова Верховного Суду від 21 листопада 2019 року у справі № 616/4465/12.

Отже, питання внутрішньої діяльності ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»як юридичної особи, навіть у випадку перебування на стадії ліквідації та кадрових змін не можуть в достатній мірі впливати на вирішення спірного питання, зазначені посилання заявника є суб`єктивною обставиною для вирішення питання поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_4 до виконання та не являються належним доказом того, що перешкоджало уповноваженим представникам банку при достатній турботливості та підконтрольності з боку уповноваженої особи Фонду звернутись до виконавців щодо примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості та пред`явлення до виконання наявних у нього виконавчих документів.

Колегія суддів при вирішенні вимог про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_1 до виконання, виходить також із наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на момент видачі судом виконавчого листа № 2-3210/12 були врегульовані Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV).

Відповідно до положень пункту 2 частини першої, пункту 1 частини другої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Згідно із частиною другою статті 22 Закону № 606-XIV строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Отже, за загальним правилом, встановленим Законом № 606-XIV, виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, міг бути пред`явлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Як свідчать матеріали справи, виконавчі листи № 2-3210/12 на виконання судових рішень у справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості були видані районним судом 11 лютого 2014 року, фактично отримані представником банку 20 лютого 2014 року, а виконавчий документ щодо боржника ОСОБА_1 перебував на примусовому виконанні у Оболонському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві до 23 квітня 2019 року, адже в цей день державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 42559359.

5 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), відповідно до частини першої статті 12 якого виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 5 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування його норм до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Аналогічний по суті висновок зроблений в постановах Верховного Суду у від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13, від 2 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6), від 1 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 521/21810/17, від 29 січня 2020 року у справі № 344/19847/18, від 16 вересня 2020 року у справі № 242/2375/16-ц, від 15 жовтня 2020 року у справі № 202/20331/13-ц.

Згідно з вимогами пункту 1 частини першої статті 23 Закону № 606-XIV у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується (частина друга статті 23 Закону № 606-XIV).

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення (частина третя статті 23 Закону № 606-XIV).

Аналогічні приписи містяться у частинах четвертій, п`ятій статті 12 Закону № 1404-VIII.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а повернення стягувачу виконавчого документа не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

У частині шостій статті 12 Закону № 1404-VIII передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Таким чином, з урахуванням повернення державним виконавцем виконавчого листа № 2-3210/12 щодо боржника ОСОБА_1 стягувачу 23 квітня 2019 року та не спливу строку пред`явлення його до виконання станом на час набрання чинності Закону № 1404-VIII, цей виконавчий документ може бути пред`явлений стягувачем до примусового виконання відносно боржника у строк до 23 квітня 2022 року.

Також не було встановлено пропуску строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання і органами державної виконавчої служби при повторному відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-3210/12, оскільки, згідно пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII, у разі пропуску встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.

Доказів повернення органом державної виконавчої служби стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа № 2-3210/12 щодо боржника ОСОБА_1 на підставі пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII матеріали справи не містять.

Оскільки з даною заявою до суду першої інстанції ТОВ «Ес.Ді.Сі.Груп» звернулось засобами поштового зв`язку 11 лютого 2021 року, то строк пред`явлення виконавчого документа № 2-3210/12 щодо боржника ОСОБА_1 до виконання не пропущено, а відтак підстави для його поновлення відсутні за будь-яких умов.

Колегія суддів вважає, що наявність норм Конституції України, положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про обов`язковість виконання судового рішення та рішень Європейського суду з прав людини з цього приводу не можуть бути єдиною достатньою підставою для видачі дубліката виконавчого листата поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки вимагають добросовісної та законної поведінки кожного учасника судового процесу, у тому числі і стягувача на стадії виконання судового рішення.

Враховуючи вищенаведене, надаючи оцінку обставинам, на які посилалося ТОВ «Ес.Ді.Сі.Груп», як на причини втрати виконавчих листів, та встановивши, що такі причини є неналежними і недостатніми для видачі дублікатів виконавчих документів, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів щодо боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до виконання, а також для видачі дублікатів виконавчих листів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків районного суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, її учасникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання у даній справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Одночасно колегія суддів роз`яснює сторонам, що судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у цій справі можуть бути оскаржені в касаційному порядку лише в частині вирішення вимог про видачу дублікатів виконавчих листів відповідно до пункту 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, а в частині вирішення питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання вони оскарженню не підлягають відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній