ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3152/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

учасники справи:

представник позивача - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної Вікторії Михайлівни, Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної Вікторії Михайлівни, Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якому просили: визнати незаконним та скасувати Акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки № 336/22 від 22.05.2013; визнати незаконним свідоцтво про придбання нерухомого майна; визнати за ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 право спільної часткової власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартиру та скасувати реєстрацію обтяження.

Позов обґрунтовують тим, що 05.11.2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено нотаріально посвідчений договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позивач отримав у відповідача грошові кошти в сумі 338 800 грн., що за курсом продажу доларів США на моменту укладення угоди становило 42 350 доларів США. В забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань того ж дня між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 укладено договір іпотеки та передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , яка належить їм на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло. Зазначає, що 01.03.2012 ОСОБА_6 звернулася до приватного нотаріуса КМНО Анохіної В.М. із заявою про вчинення виконавчого напису, який було зареєстровано в реєстрі за № 387. Повідомляє, що про наявність виконавчого напису ОСОБА_3 дізнався навесні 2012 року із постанови про відкриття виконавчого провадження № 31729749, винесеної державним виконавцем ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м.Києві Тертичною В.В. 19.03.2012 року, постановленої на виконання виконавчого напису № 387 від 01.03.2012, вчиненого приватним нотаріусом Анохіною В.М. про звернення стягнення на квартиру та актом № 336/22 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 22.05.2013 року. Зазначає про те, що у зв`язку з тим, що вчинення даного виконавчого напису було здійснено із порушенням законодавства, державним виконавцем вчинялися активні дії, спрямовані на реалізацію спірної квартири - проводився опис майна, були організовані прилюдні торги, для забезпечення своїх прав він звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та одночасно подав заяву про забезпечення позову. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.06.2013 Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві заборонено вчиняти будь-які дії щодо проведення виконавчих дій за ВП № 31729749 у межах стягнення з ОСОБА_3 на підставі виконавчого напису № 387 від 01.03.2012 суми 638 404 грн. шляхом звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 до вирішення спору по даній справі. За результатами розгляду цивільної справи 22.09.2014 прийнято рішення № 753/21348/13ц, яким позов ОСОБА_3 було задоволено, визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. 01.03.3012 року за реєстровим № 387, таким, що не підлягає виконанню. Посилаючись на те, що в період із постановлення судом ухвали про забезпечення позову від 10.06.2013 було заборонено провадити будь-які виконавчі дії щодо спірного майна та наявність рішення суду від 10.12.2014 року, яким виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав.

26.06.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Лужецькій О.Р.

Ухвалою суду від 15.07.2019 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 15.07.2019 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Від представника відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечуючи проти задоволення позову, посилалась на те, що ухвала суду, якою заборонено вчиняти будь-які дії щодо спірного майна постановлена 10.06.2013, але перед цим, 23.05.2013 Відділом ДВС Дарницького районного управління юстиції було видано Акт № 336/22 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, згідно якого покупцем квартири визнано ОСОБА_6 , тобто предмет іпотеки було реалізовано в межах виконавчого провадження до початку дії вказаної заборони - до 10.06.2013 року.

Крім того, звернулася до суду з заявою про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що протягом семи років, зокрема з весни 2012 року позивач був обізнаний про наявність спору щодо спірної квартири, про що саме позивач зазначає в позовній заяві, а з позовом звернулися лише в червні 2019 року. Причому, будучи обізнаним про існування договору позики, договору іпотеки, виконавчого провадження, ОСОБА_3 , маючи заборгованість перед ОСОБА_6 не вчиняв жодних заходів ані щодо повернення суми заборгованості, ані щодо існування спорів на предмет іпотечного майна, ані щодо захисту своїх прав.

Від представника відповідача-3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.

19.10.2019 року позивач звернувся з заявою про зміну предмету позову, в якій підтримуючи позовні вимоги просив витребувати від ОСОБА_6 на користь позивачів по 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Дослідивши заявлені позивачем уточнення позовних вимог, враховуючи, що вони заявлені ним у відповідності до приписів частини третьої статті 49 ЦПК України, суд приймає їх до розгляду та вважає за необхідне здійснити розгляд справи з урахуванням викладених позивачем уточнень.

Ухвалою суду від 05.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позов. Крім того, додав, що ним не пропущено строк позовної давності, оскільки про порушення його прав він дізнався в січні 2019 року.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, пославшись на обставини викладені у відзиві, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім того, зазначив про пропущення строку позовної давності.

Третя особа - представник ВДВС в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу без їх участі.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до такого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 05.11.2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позивач отримав у відповідача грошові кошти в сумі 338 800 грн., що за курсом продажу доларів США на моменту укладення угоди становило 42 350 доларів США. Договір засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. за реєстраційним № 2683.

В забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань 05.11.2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 укладено договір іпотеки та передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , яка належить їм на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

З матеріалів справи вбачається, що 01.03.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки № 378. Запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.01.2004 року. Загальна сума стягнення, яка підлягає стягненню становить 638 404 грн., що еквівалентно 79 801 доларів США.

19.03.2012 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (з ідентифікатором) зі строком добровільного погашення боргу до 26.03.2012 року.

12.04.2012 року державним виконавцем було описано та арештовано майно боржника, а саме квартира АДРЕСА_1 .

17.04.2012 року винесено постанову про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні.

23.01.2013 року повторно винесено постанову та призначено експерта для участі у виконавчому провадженні.

23.05.2013 року ОСОБА_6 видано Акт № 336/22 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, згідно якого покупцем нерухомого майна визнано іпотекодержателя ОСОБА_6 .

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.06.2013 заборонено Відділу державної виконавчої служби Дарницького РУЮ у м. Києві вчиняти будь-які дії щодо проведення виконавчих дій у ВП № 31729749 у межах стягнення з ОСОБА_3 на підставі виконавчого напису № 387 від 01.03.2012 року суми 638 404 грн. шляхом звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 до вирішення спору у даній справі.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.09.2014 року виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М.

01.03.2012 року за реєстровим номером № 387, відповідно до якого звернуто стягнення суми 638 404 грн. на квартиру АДРЕСА_1 , визнано таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст.ст. 256, 257, 264 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Аналізуючи норми законодавства, які визначають права та обов`язки правовідносин, що склалися між сторонами, суд приходить до наступних висновків.

Дійсно, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.09.2014 року виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. 01.03.2012 року за реєстровим номером № 387, відповідно до якого звернуто стягнення суми 638 404 грн. на квартиру АДРЕСА_1 , визнано таким, що не підлягає виконанню.

Однак, суд не може погодитися з твердженням позивачів про те, що про порушення своїх прав вони дізналися лише з січня 2019 року, оскільки воно спростовується матеріалами справи. Зокрема, позивачам було відомо про існування спору щодо спірної квартири, оскільки в 2013 році ОСОБА_3 звертався з позовною заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 10.06.2013 року заборонено вчиняти будь-які дії щодо спірного майна, але перед цим, 23.05.2013 Відділом ДВС Дарницького районного управління юстиції було видано Акт № 336/22 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, згідно якого покупцем квартири визнано ОСОБА_6 , тобто предмет іпотеки було реалізовано в межах виконавчого провадження до початку дії вказаної заборони - до 10.06.2013 року і позивач, достеменно знаючи про процедуру проведення виконавчого провадження мав об`єктивну можливість поцікавитися результатами виконавчого провадження, тим паче, що він мав ідентифікатор доступу до виконавчого провадження, за яким можна було відстежити стан виконавчого провадження.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про те, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом.

Європейський суд з прав людини у справах «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» та «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей: забезпечувати юридичну визначеність та остаточність, а також захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в тому випадку, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що відбувалися в далекому минулому, спираючись на докази, які вже могли втратити достовірність та повноту із плином часу.

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно із ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження №61-21807св19.

Відповідно до положень ч.3 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частинами першою та третьою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалою суду від 15.07.2019 року розглянуто заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Враховуючи, що відсутні підстави для задоволення позову, заходи забезпечення позову належить скасувати.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 158, 258, 259, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної Вікторії Михайлівни, Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання права власності - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, накладені згідно ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 15.07.2019 року, якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Р.Лужецька