Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

22 грудня 2021 року місто Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області у складі:

судді Лященка О.В.,

при секретареві Баранюк О.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Володимирі-Волинському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд,

В С Т А Н О В И В:

У позові ОСОБА_1 вказала, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . За вказаною адресою, окрім неї, зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який є онуком колишнього власника будинку ОСОБА_3 .

Відповідач понад 10 років за вказаною адресою не проживає, не надає жодної допомоги на утримання житлового приміщення, не сплачує комунальні платежі, чим створює їй перешкоди, пов`язяні з володінням, користуванням та розпорядженням цим нерухомим майном, оформленням субсидії, а також вона не може розпорядитися будинком на власний розсуд. З 2007 року відповідач залишив дане помешкання і місце його проживання їй невідоме. Будь-які речі, належні відповідачу, у будинку відсутні. Враховуючи, що відповідач не проживає у будинку позивача, комунальних послуг не сплачує, а також через це вона не може оформити субсидію, позивач просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_2 .

У судове засідання позивач не з`явилася, але подала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задоволити.

Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать відповідні поштові повідомлення, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин неявки, та позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи.

У зв`язку з зазначеними обставинами, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенні внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться у судовому порядку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 , що стверджується Свідоцтвом про право на спалщину від 13.08.2021 року, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.08.2021 року.

З копії будинкової книги, довідки про зареєстрованих № 2198 від 17.08.2021 року та відомостей підрозділу УДМС України у Волинській області вбачається, що у даному будинку зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 .

Також у матеріалах справи є акт, підписаний ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про те, що ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 не проживає з 2007 року.

Судом встановлено, що відповідач у спірному приміщенні не проживає понад 10 років, жодним чином не бере участі в його утриманні, ремонті, оплаті комунальних послуг. Місце його знаходження невідоме.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 39 постанови № 6 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України.

З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника жилого приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України.

Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Оскільки відповідач понад рік не проживає у спірному приміщенні, то є всі підстави вважати його таким, що втратив право на користування спірним жилим приміщенням.

Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 гривень 00 копійок.

Враховуючи викладене, керуючись ст.391, 405 ЦК України, ст.ст.12, 77,80, 141, 200,206, 263-268 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації по АДРЕСА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої АДРЕСА_2 , понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий/-/ підпис.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду Волинської області Олександр ЛЯЩЕНКО