Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2021 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А. М., за участю секретаря судового засідання Єрьоміної А.В., представника позивача адвоката Орєхова М.В., відповідачки ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Литвин Л.П., представника відповідача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_3 адвоката Харитонової Г.Л., третьої особи ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_3 , приватний нотаріус Першотравневого нотаріального округу Донецької області Чичеков Савелій Федорович, про визнання правочинів удаваними, припинення права власності, витребування у власність, стягнення судових витрат,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року позивач звернувся до Іллічівського районного суду м.Маріуполя із вказаною позовною заявою.

Згідно останніх уточнених позовних вимог, позивач зазначає, що в період з 28.01.2012 року по 01.04.2019 р. він та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 28.02.2019 р. по справі № 264/6427/18. Відповідачка ОСОБА_1 , на час укладання шлюбу з позивачем, проживала в одному будинку зі своїм колишнім чоловіком ОСОБА_2 , цей будинок знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Власниками цього будинку в рівних частках по 1/2 частині були ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Йому, на час укладання шлюбу з відповідачкою ОСОБА_1 , на праві особистої власності належала однокімнатна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач ОСОБА_2 запропонував йому придбати у нього квартиру. ОСОБА_1 запропонувала ОСОБА_2 придбати у неї її частку будинку. Попередньо планувалось, що буде оформлено два договори купівлі-продажу або один договір міни. Безпосередньо при укладанні договорів у нотаріуса ОСОБА_2 та ОСОБА_1 запропоновано укласти не два договори купівлі-продажу чи договір міни, а два договори дарування. 08.05.2012 року він, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прибули до приватного нотаріуса Першотравневого районного нотаріального округу Донецької області Чичекова С.Ф. Один за одним були укладені два договори дарування: 1) однокімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , укладеного 08.05.2012 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та 2) 1/2 частки будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 08.05.2012 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Позивач вважає, що договір дарування однокімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 08.05.2012 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Першотравневого районного нотаріального округу Донецької області Чичековим С.Ф., та договір дарування 1/2 частки будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 08.05.2012 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Чичековим С.Ф., є удаваними правочинами, а в дійсності між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір міни однокімнатної квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 на 1/2 частку будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Так, ці договори не відповідали внутрішній волі позивача, так як останній мав намір укласти договір міни квартири на будинок. Позивач помилявся щодо обставин, що мають істотне значення. Так, позивач вважав, що він, як чоловік ОСОБА_1 , стає власником 1/2 частки будинку. Також, під час укладання цих договорів, він, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , домовились укласти ці договори фактично одночасно в часі, щоб ні ОСОБА_2 , ні він не відмовились від відчуження свого майна. Таким чином, договір дарування будинку став наслідком договору дарування квартири та навпаки. Тобто, договори дарування квартири та 1/2 частки будинку не відповідають їх суті, тому що має ознаку відплатності, тому що, якщо б він не переоформив би свою квартиру на ОСОБА_2 , то останній не переоформив би будинок на його дружину. Про те, що був укладений договір дарування на користь ОСОБА_1 , він дізнався 15.05.2019 р. із реєстру нерухомого майна, після того, як ОСОБА_1 усно повідомила позивача, що він взагалі не має право на будь-яку частку будинку. До 15.05.2019 р. позивач вважав, що саме його було зазначено в договорі дарування частки будинку як власника. Таким чином, позивач розраховував, що він уклавши договір по відчуження квартири, він одночасно набуває право власності на 1/2 частку будинку. У нього не було будь-яких підстав дарувати квартиру ОСОБА_2 , тому що він не перебував з останнім в дружніх відносинах, навпаки відносини між ними були не дуже добрі.

На підставі викладеного, просить визнати удаваними правочинами: договір дарування однокімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 08.05.2012 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Першотравневого районного нотаріального округу Донецької області Чичековим С.Ф., та договір дарування 1/2 частки будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 08.05.2012 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений Першотравневого районного нотаріального округу Донецької області Чичековим С.Ф., зазначивши, що в дійсності між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір міни однокімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на 1/2 частку будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 , (Загальна площа (кв.м): 72,8, Житлова площа (кв.м): 49,9, Площа земельної ділянки (кв.м): 1200). Витребувати у власність ОСОБА_4 із володіння ОСОБА_1 1/2 частки будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу та інші судові витрат в розмірі фактичних витрат на час винесення рішення суду по суті позову.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 28.05.2019 року накладено арешт на однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 . (а.с.22).

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 21.06.2019 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. (а.с.24).

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 21.06.2019 року витребувано у приватних нотаріусів Чичекова С.Ф. та ОСОБА_5 копії договорів дарування та копії документів, що стали підставою для укладання цих договорів. (а.с.25).

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 27.01.2020 року замінено первісного співвідповідача ОСОБА_3 на належного відповідача ОСОБА_1 .

Також Ухвалами суду залучено ОСОБА_3 та приватного нотаріуса Першотравневого нотаріального округу Донецької області, ОСОБА_6 до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 27.01.2020 року позовну заяву в частині витребування у власність ОСОБА_7 із володіння ОСОБА_3 однокімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 29,5 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м., залишено без розгляду. (а.с.99).

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 22.04.2020 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с.179).

Позивач та його представник, який діє на підставі договору про надання правової допомоги, адвокат Орєхов М.В. у судовому засіданні підтримали уточнені позовні та надали аналогічні пояснення, які викладені в уточненій позовній заяві. Просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник, яка діє на підставі договору про надання правничої допомоги, адвокат Литвин Л.П. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, в обґрунтування своїх заперечень надали письмовий відзив на уточнену позовну заяву, в якому відповідачка зазначила між нею та ОСОБА_2 була домовленість щодо укладення договору дарування 1/2 частини будинку, який вони побудували у шлюбі. 08.05.2012 року був укладений договір дарування 1/2 частини будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до цього договору 1/2 частина цього будинку була передана ОСОБА_8 їй безоплатно у день підписання договору дарування. Цього дня він передав ключі від частини будинку та виїхав з будинку. Усі витрати, пов`язані з нотаріальним оформленням відповідно до п.3.7 договору дарування 1/2 частини домоволодіння вона взяла на себе. Вони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору дарування, вони мали повне уявлення щодо предмету договору. Також, на підставі рішення сесії Мангушської селищної ради від 01.07.2013 року № 6/35-12 їй була передана безоплатно земельна ділянка площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 . 06.08.2013 року вона отримала свідоцтво про право власності на земельну ділянку, яке було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.08.2013 р. Укладаючи договір дарування 1/2 частини будинку вони з ОСОБА_2 знали про його природу, оскільки нотаріусом при вчиненні правочину сторонам було роз`яснено умови та наслідки підписання договору, що ними не заперечувалось, а відтак, відсутні підстави для визнання вказаного договору дарування недійсним, як вчиненого під впливом помилки та удаваного. Також, укладаючи договір дарування однокімнатної квартири позивач знав про його природу, оскільки нотаріусом при вчиненні правочину сторонам було роз`яснено умови та наслідки підписання договору, що позивачем не заперечувалось, а відтак, відсутні підстави для визнання вказаного договору дарування недійсним, як вчиненого під впливом помилки та удаваного. Позивачу було роз`яснено правові наслідки угоди, він підтвердив дійсність своїх намірів на укладення вищевикладеного правочину, сторони домовились про істотні умови договору, а позивач не надав доказів того, що оспорюваний договір укладений під впливом помилки щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, а також не надав доказів того, що правочини є удаваними. На підставі викладеного, просить у задоволенні позову відмовити. Крім того, після укладання договору дарування до часу звернення позивача до суду минуло понад три роки, що відповідно є підставою для відмови у позові та застосування строків позовної давності.

У своїх вільних поясненнях відповідачка ОСОБА_1 суду пояснила, що ОСОБА_2 її перший чоловік, а позивач її другий чоловік. З ОСОБА_2 у них спільний будинок в смт. Мангуш. Після розлучення суд поділив будинок в натурі та визнав право власності за кожним з них по 1/2 частині. Вона жила в будинку у своїй частині з двома неповнолітніми дітьми. ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей не сплачував, комунальні послуги на утримання будинку не сплачував. Вони з ОСОБА_9 домовились, що він відмовиться від своєї 1/2 частини будинку на її користь, якщо вона відмовиться від аліментів. Але ОСОБА_9 скаржився, що йому немає де проживати, та він вагався. Під час шлюбу з ОСОБА_4 у їх будинку, він зустрічався з ОСОБА_2 , вона весь час нервувала, що позивачу дуже не подобалось, у зв`язку із чим, він запропонував віддарувати ОСОБА_2 свою однокімнатну квартиру в м.Маріуполі, а він свою ? частку будинку віддарує їй. Нотаріус роз`яснив всі аспекти укладання договору дарування. Квартира позивача на той час була порожня, знаходилась в дуже поганому стані, була занедбана. Вона працює в лікарні в інфекційному відділенні смт. Мангуш. З позивачем вона познайомилась влітку 2011 року. Позивачу було відомо про те, що будинок вони з ОСОБА_9 побудували разом. ОСОБА_2 дуже хворів, аліменти не сплачував. У шлюбі з позивачем вона була з січня 2012 року. Шлюбні стосунки було припинено через садистські повадки позивача.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що він раніше перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_1 , під час шлюбу вони побудували будинок у смт. Мангуш. Після розірвання шлюбу за рішенням суду вказаний будинок було розділено між ним та дружиною по ? частки. Також після розірвання шлюбу він перестав мешкати у вказаному будинку, а переїхав жити до матері у м. Маріуполь, та до будинку дружини та дітей навідувався. Через деякий час йому стало відомо, що ОСОБА_1 мешкає з іншим чоловіком. У нього іншого житла не було. Та ОСОБА_1 запропонувала йому укласти договір міни, а саме його 1/2 частини будинку в смт. Мангуш поміняти на однокімнатну квартиру у м. Маріуполі, яка належала її чоловіку. На що він погодився. Коли вони прибули до нотаріальної контори, то він думав, що буде укладатися договір міни, але йому пояснила ОСОБА_10 , що будуть укладатися договори дарування. І що він свою 1/2 частину будинку буде дарувати їй, а її другий чоловік подарує йому однокімнатну квартиру. ЇЇ другий чоловік був при цій розмові присутній і не заперечував проти цього. Всі документи збирала ОСОБА_1 . Потім вони були у нотаріуса, їм давали договори на підпис на бланках. Ніхто під час підписання договорів не заперечував. Після підписання договорів йому передали ключі від однокімнатної квартири у м. Маріуполі та документи. З того часу він мешкає у даній квартирі. Якщо би йому ОСОБА_4 не подарував однокімнатну квартиру, то він би свою частину також не подарував би ОСОБА_1 .. Пам`ятає, що ОСОБА_11 та її чоловік спочатку пропонували йому договір міни, чому потом уклали договори дарування він не знає, всіма документами займалася ОСОБА_11 зі своїм другим чоловіком.

Представник відповідача ОСОБА_2 , яка діє на підставі договору про надання правничої допомоги, адвокат Харитонова Г.Л., у судовому засіданні зазначила, що позивач ОСОБА_4 не є стороною правочину, укладеного між ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_1 08.05.2012 року, тому у нього відсутні підстави для оспорювання договору з будь-якими мотивами. Позивачем в позові взагалі не наведені докази на підтвердження своїх вимог, крім того, у позові містяться посилання на різні підстави визнання правочину недійсним. Вважає, що при укладанні угоди між ОСОБА_12 та позивачем вимоги діючого законодавства не були порушені, та угода відповідала внутрішній волі сторін. Після укладання договору дарування ОСОБА_13 оселився у спірному житлі, зареєструвався за вказаною адресою, постійно мешкає та оплачує комунальні послуги. Позивач же передав йому ключі та документи на квартиру добровільно. Таким чином, вважає, що позивачем не наведено достатніх доказів, що могли б слугувати підставою для визнання правочину, укладеного між ОСОБА_12 та позивачем 08.05.2012 року, удаваним. Крім того, після укладання договору дарування до часу звернення позивача до суду минуло понад 3 роки, що відповідно є підставою для відмови у позові.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що син віддарив їй квартиру, так як хворіє. Але мешкає в квартирі її син ОСОБА_14 . Щодо інших обставин, то вони їй не відомі.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснила, що є сусідкою ОСОБА_1 . Вона познайомила її з ОСОБА_4 , як з своїм другим чоловіком. Вона живе по сусідству з 1996 року. ОСОБА_16 знає з 2000 року.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що є сусідкою відповідачки з 2001 року. Першого чоловіка ОСОБА_1 - ОСОБА_2 бачила десь три рази, їй відомо, що він зловживає спиртними напоями. ОСОБА_4 біля будинку бачила всього один раз. Хто зараз проживає у будинку їй не відомо. До будинку вона не заходила, вони спілкувались по сусідські на подвір`ї біля будинку.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що він працює нотаріусом. Також пояснив, що до нього приходила ОСОБА_18 позивачем на консультацію, що до проведення правочинів по квартирі та 1/2 частки будинку. Під час надання консультації він їм пояснив, що в їх випадку правильно зробити договори міни, після чого вони пішли збирати документи. ОСОБА_11 та її другий чоловік ОСОБА_19 приходили до нього декілька разів, уточнювали, які треба документи та знову обговорювали можливі варіанти правочинів. Під час останнього приходу до нього, ОСОБА_11 та позивач по справі повідомили його, що будуть укладати договори дарування. В назначений день до нотаріальної контори з`явилися всі троє, а саме ОСОБА_20 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 та повідомили йому, що будуть укладати договори дарування, надали всі необхідні документи. Їх особи він встановлював по паспортам. Умови і наслідки правочину ним роз`яснювалися ОСОБА_4 двічі до підписання. Так як було два правочина зв`язані між собою, то всі троє під час підписання цих договорів знаходилися у нього в кабінеті. Договори всі мали на руках та до підписання читали. ОСОБА_20 знав, що укладаються договори дарування. Гроші ні які при ньому сторони один одному не передавали. Хто сплачував послуги нотаріуса, він вже зараз не пам`ятає. Всі його дії були відповідно до закону. Умови і наслідки правочину ним роз`яснювалися сторонам.

Суд, вислухавши сторони та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 81 ЦПК України).

Рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 28.02.2019 року у справі № 264/6427/18 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , зареєстрований 28.01.2012 року в Іллічівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 17, розірваний. (а.с.7).

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, встановленими та доведеними обставинами, викладеними у мотивувальній частині вказаного вище рішення є те, що 08.01.2012 року ОСОБА_18 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 в Іллічівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 17. Від шлюбу сторони дітей не мають. З 17 листопада 2014 року сторони разом не проживають, подружні відносини між сторонами припинені, оскільки сторони мають різні характери та погляди на життя і сімейні обов`язки, що призвело до втрати почуття кохання, поваги та взаєморозуміння.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 166659126 від 15.05.2019 року, однокімнатна квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 05.07.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Бодягіною І.І., зареєстрованого в реєстрі за № 2546. (а.с.8).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 166660786 від 15.05.2019 року, земельна ділянка площею 0,12 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого 06.08.2013 року. Домоволодіння (реєстраційний номер об`єкта № 36568882, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі рішення Першотравневого районного суду Донецької області по справі 2-304-11 від 08.12.2011 року, та договору дарування від 08.05.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Першотравневого районного нотаріального округу Донецької області, зареєстрованого в реєстрі за № 1234. Домоволодіння (реєстраційний номер об`єкта № 21782013), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі дублікату свідоцтва про право власності серії НОМЕР_2 , виданого Мангушською селищною радою 17.01.2008 року. (а.с.9-10).

На виконання ухвали суду від 21.06.2019 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Бодягіною І.І. було надано копію договору дарування квартири та належних до нього документів, посвідчених 05.07.2012 року за реєстровим № 2546.

Згідно договору дарування від 08.05.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Першотравневого районного нотаріального округу Донецької області Чичековим С.Ф., зареєстрованим в реєстрі за № 1237, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , дарувальник ОСОБА_20 передав однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , в особисту приватну власність ОСОБА_2 , що також підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 11295380 від 08.05.2012 року та витягом про державну реєстрацію прав Міського КП «Маріупольське БТІ» № 34345084 від 31.05.2012 року. (а.с.29,30,31).

Згідно договору дарування від 05.07.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу Донецької області Бодягіною І.І., зареєстрованим в реєстрі за № 2546, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , дарувальник ОСОБА_2 передав однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , безоплатно в дар ОСОБА_3 , що також підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 11533003 від 05.07.2012 року.(а.с.27,28).

Згідно акту результатів незалежної оцінки від 03.07.2012 року незалежного оцінщика Пилипенко С.В., ринкова вартість квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , становить 82523 грн. (а.с.33).

27.06.2012 року ЖКП по ремонту і експлуатації житлового фонду Іллічівського району м.Маріуполя було відкрито особовий рахунок на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та присвоєно № 33774. (а.с.35).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 6 від 05.07.2012 року, та свідоцтвом про народження відповідача ОСОБА_2 , матір`ю якого зазначено ОСОБА_21 . (а.с.41,42).

На момент оформлення договору дарування від 05.07.2012 року, інформація стосовно спірної квартири в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек відсутня. (а.с.43,44,45).

На виконання ухвали суду від 21.06.2019 року приватним нотаріусом Мангушського районного нотаріального округу Донецької області Чичековим С.Ф., було надано копію договору дарування квартири та частини домоволодіння та належних до них документів. (а.с.47-58).

Судом встановлено, що спірна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , якою розпорядився позивач на користь відповідача ОСОБА_2 , належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.10.2009 року, виданого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Папуш П.С., зареєстрованого в реєстрі за № 3-2281, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24143835, виданого 15.10.2009 року МКП «Маріупольське БТІ» (а.с.49,50).

Згідно договору дарування від 08.05.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Першотравневого районного нотаріального округу Донецької області Чичековим С.Ф., зареєстрованим в реєстрі за № 1234, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , дарувальник ОСОБА_2 подарував, а обдаровувана ОСОБА_18 прийняла у дар безоплатно 1/2 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.52-53).

Рішенням Першотравневого райсуду Донецької області від 08.12.2011 року у справі № 2-304/11 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл будинку і земельної ділянки в натурі задоволено. Виділено в натурі ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_4 , площею 5.6 м2, приміщення 1-2 (кладова) площею 1.8 м.2, приміщення 1-3 (сан. вузел), площею 3.8 м2, приміщення 1-7 (жиле), площею 17,8 м2, приміщення 1-8 (жиле), площею 9,4 м2. Крім того будівля літ. Г/п (погреб), 1/2 будівлі літ.№1 (огорожа). Вартість якого складає 84765 грн. ОСОБА_2 виділено в натурі квартиру АДРЕСА_5 , площею 10.9 м2. Крім того, інженерні споруди, будівля літ. Б-1 (сарай), будівля літ. В-1 (вбиральня), 1/2 будівлі лит.№1 (огорожа). Вартість якого складає 86043 грн. (а.с.54-55).

Право власності відповідача ОСОБА_2 було зареєстровано в ДКП «Першотравневе БТІ» 03.05.2012 року за № 34011076. (а.с.56).

З наданих копій квитанцій вбачається, що відповідачкою ОСОБА_1 починаючи з 2013 року по 2018 р. сплачувались комунальні послуги за спожитий природний газ, за водопостачання, споживання електроенергії по домоволодінню. (а.с.114-158).

На підставі рішення сесії Мангушської селищної ради від 01.07.2013 року № 6/35-12 ОСОБА_1 була передана безоплатно у власність земельна ділянка площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 . (а.с.159).

06.08.2013 року вона отримала свідоцтво про право власності на земельну ділянку, яке було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.08.2013 р. (а.с.160).

Судом встановлено, що у період шлюбу відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в них народились діти: ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.164,165).

Згідно акту про фактичне проживання, складеного депутатом Мангушської селищної ради Мангушського району Донецької області від 29.01.2020 року, відповідачка ОСОБА_18 мешкає разом з дітьми у домоволодінні, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Зі слів сусідів ОСОБА_20 не проживає за вказаною адресою з 2012 року. (а.с.166).

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою і шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до приписів ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Тобто за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють один правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. А тому такий правочин може бути визнаний судом недійсним лише у тому разі, коли буде встановлено, що правочин, який сторони насправді вчинили, не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом у цій справі є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договорів дарування та з`ясування питання про те, чи не укладені ці угоди з метою приховати іншу угоду та яку саме.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 07 вересня 2016 року у справі N 6-1026цс16 та Верховним Судом у постанові N 707/1541/16-ц від 11.04.2018, Верховним Судом у постанові N 910/19473/17 від 06.06.2018,

Договір дарування є завжди безоплатним, в той час як договір купівлі-продажу є оплатним, а вартість відчужуваного майна сплачується продавцеві лише у грошовому вираженні, а відтак, відмінність між договорами купівлі-продажу та дарування полягає в платності за одержане майно.

Згідно статті 715 Цивільного кодексу України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов`язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Договором може бути встановлений обмін майна на роботи (послуги). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору міни. Уклавши договір, кожна сторона втрачає право власності на майно, що передає в обмін, і здобуває право власності на майно, що вимінює.

Позивач, заявляючи вимоги про визнання правочинів удаваними, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Умовами спірних договорів дарування не встановлено, що за передачу у власність відповідного нерухомого майна (однокімнатної квартири) була передача грошових коштів. Так само судом не встановлено передачі грошових коштів під час укладення договору дарування 1/2 частини будинку. Вказані обставини підтверджені поясненнями Відповідачів та свідка ОСОБА_6 .

Судом встановлено, що оскаржений договір дарування однокімнатної квартири, яка розташована у АДРЕСА_2 , не містить ознак договору міни, оскільки обдарований ОСОБА_2 не передав дарувальнику ОСОБА_4 в обмін будь-якого іншого товару.

З аналізу обставин укладення договору дарування 1/2 частки житлового будинку, що розташований у АДРЕСА_1 , не вбачається, що обдарована ОСОБА_18 передала будь-який інший товар в обмін на отримання у дар частини будинку.

У судовому засідання Відповідачі підтвердили, що були обізнані про те, який саме правочин укладається та правові наслідки його укладення.

За змістом ч.1 ст.202, ч.3 ст. 203 ЦК України головним елементом правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків. Отже, основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом у цій справі є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договорів дарування та з`ясування питання про те, чи не укладені ці правочини з метою приховати інші та які саме.

Під час розгляду справи судом встановлено, що згідно пояснень свідка ОСОБА_6 , що виконує повноваження приватного нотаріуса, що Позивач неодноразово консультувався з питання виду укладання правочину та був обізнаний про можливість укласти саме договір міни а не договір дарування квартири, та, під час укладення правочинів, був присутній, текс договору отримав завчасно, з ним ознайомився, отримав роз`яснення щодо наслідків укладення правочинів.

Водночас, вирішуючи спір, суд не встановив обставин, а дарувальники та обдаровувані за спірними договорами (відповідачі у справі) не підтвердили факт укладення договорів міни з передачею інший стороні правочину будь-якого товару та не підтвердили укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна з передачею грошових коштів.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Суд, мотивуючи рішення у справі, повинен давати відповідь на кожен важливий та доречний аргумент сторони.

За наявності належних обґрунтувань відповідачів щодо дійсного наміру укладення саме договору дарування із наданням відповідачами 1, 2 відповідних пояснень суду своїх мотивів, суд вважає, що позивач не обґрунтував удаваності договорів дарування частки будинку та однокімнатної квартири з метою приховання договору міни або купівлі-продажу.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 чинної редакції ЦПК України).

Заявляючи позивні вимоги щодо визнання недійсності договорів дарування з підстав удаваності правочинів та невірного розуміння їх змісту та наслідків суд вважає, що позивачем було невірно обрано спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до ст.267 ЦК України - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення., якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Заявлене представником відповідача клопотання про застосування пропущеного строку позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки встановлено, що позивач узнав про своє порушене право в 2019 році під час звернення до адвоката та отримання витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме.

Отже, за відсутністю умов задоволення вимог про визнання правочинів удаваними, підстави для задоволення похідних вимог про застосування правових наслідків при визнанні правочинів удаваними припинення права власності та витребування у власність відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови в позові на позивача. Таким чином з відповідача судовий збір не підлягає стягненню. Також не підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 2,4,10,12,13,76-82, 141, 89,258,263264,265,273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_3 , приватний нотаріус Першотравневого нотаріального округу Донецької області Чичеков Савелій Федорович, про визнання правочинів удаваними, припинення права власності, витребування у власність, стягнення судових витрат, відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецької апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде виготовлений протягом 10 днів.

Суддя: А. М. Іванченко