КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/7006/21 Головуючий у суді І інстанції Борець Є.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, посилаючись на те, що ОСОБА_2 , з яким у неї є спільний син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перешкоджає їй користуватись та розпоряджатись належним їй на праві власності нерухомим майном, а саме: садовим будинком, земельною ділянкою та квартирою і штучно ініціював судові спори, в межах одного з яких було накладено арешт на вказані об`єкти нерухомості. При цьому ОСОБА_2 вчиняє відносно заявника фізичне, психологічне та економічне насильство, оскільки із застосуванням фізичної сили захопив її домоволодіння, змінив замки та неодноразово не допускав на його територію і безпосередньо в будинок, постійно залякує, погрожує, принижує нецензурними висловлюваннями, а також самоправно виселив орендарів квартири та здійснює перепони здачі квартири в найм, чим позбавив єдиного джерела доходу у декретній відпустці.

З урахуванням наведених обставин ОСОБА_1 просила суд видати обмежувальний припис щодо кривдника строком на шість місяців та вжити такі заходи тимчасового обмеження його прав: заборонити ОСОБА_2 наближатись на відстань 300 метрів до садового будинку АДРЕСА_1 на території Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області, земельної ділянки площею 0,0777 га з кадастровим номером :03:038:0058 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташованої за цією ж адресою, та квартири АДРЕСА_2 ; заборонити чинити перешкоди у користуванні цими об`єктами нерухомого майна (здачі в оренду); заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею; заборонити вести з нею листування, телефонні переговори, sms- та іншу переписку шляхом стільникового зв`язку або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити використовувати та розповсюджувати її особисті дані (фото, відео, телефонні контакти); заборонити використовувати, розповсюджувати та надсилати до ПрАТ «МАУ» особисті дані про ОСОБА_1 та її речі і документи; заборонити звертатись до ПрАТ «МАУ» з метою психологічного та економічного тиску з будь-яких приводів, що її стосуються; заборонити утримувати собаку породи «Фила бразилейро», іншу собаку бійцівської породи, рушниці «Remington 870» та «Benelli M4 Super 90», а також револьвер «RG88» в садовому будинку АДРЕСА_1 на території Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області та в квартирі АДРЕСА_2 ; зобов`язати ОСОБА_2 повернути до вказаного садового будинку її речі та документи, що були протиправно надіслані ним до ПрАТ «МАУ».

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задоволено частково.

Видано обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 строком на шість місяців та вжито до нього заходи тимчасового обмеження його прав у виді: заборони ОСОБА_2 чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні садовим будинком АДРЕСА_1 на території Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області та земельною ділянкою площею 0,0777 га з кадастровим номером :03:038:0058 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташованою за цією адресою;заборони ОСОБА_2 спілкуватись з ОСОБА_1 , вести з нею листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку. У задоволенні заяви в частині інших вимог відмовлено. Визначено, що рішення суду в частині видачі обмежувального припису підлягає негайному виконанню.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з метою припинення негативної поведінки кривдника та запобігання вчинення ним фізичного насильства щодо заявника належить видати обмежувальний припис строком на шість місяців та вжити заходи тимчасового обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_2 чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні садовим будинком та земельною ділянкою, які вона придбала 15 серпня 2017 року за договором купівлі-продажу. Крім того, з метою запобігання виникнення нових конфліктів між сторонами слід обмежити спілкування ОСОБА_2 будь-яким способом з ОСОБА_1 . Водночас, остання не довела того, що вона є власником спірної квартири і в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 вчинив відносно неї психологічне та економічне насильство, а тому підстави для вжиття інших заходів обмежувального припису відсутні.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, заявник через представника - адвоката Гайдая Р.П. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи,неправильного застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким вимоги заяви про видачу обмежувального припису задовольнити у повному обсязі, крім вимог, що стосуються ПрАТ «МАУ».

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на обставинах, викладених у заяві про видачу обмежувального припису, а також представник зазначив, що суд першої інстанції безпідставно проігнорував відеоматеріали за серпень 2020 року та від 3 березня 2021 року, а також висновок експертного дослідження № 043-172-2021 від 9 березня 2021 року, яким встановлено у заявника наявність легких тілесних ушкоджень, що свідчить про прояви домашнього насильства (фізичного, психологічного та економічного).

У відзиві на апеляційну скаргу представник заінтересованої особи - адвокат Арутюнова А.О. просить апеляційну скаргу задовольнити частково, скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі, посилаючись на те, що вже існує низка судових рішень, які набрали законної сили, по ідентичній заяві ОСОБА_1 , яка обґрунтовувалась аналогічними обставинами, що й у даній справі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника учасника справи, що з`явилася в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , його батьком записаний ОСОБА_2 , а матір`ю - ОСОБА_1 , що підтверджуються копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 20 березня 2018 року (а.с. 16 зворот).

Як вказав суд першої інстанції, згідно пункту 6 частини другої статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на осіб, які мають спільну дитину, поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання.

З матеріалів справи вбачається, що 15 серпня 2017 року ОСОБА_1 уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким вона придбала земельну ділянку площею 0,0777 га, кадастровий номер :03:038:0058 з цільовим призначенням для ведення садівництва та розташований на ній садовий будинок АДРЕСА_1 на території Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області (а.с. 94-99).

Відповідно до довідки № 3225- від 17 серпня 2020 року ОСОБА_2 взятий на облік, як внутрішньо переміщена особа з Луганської області, і його фактичним місцем його проживання є: АДРЕСА_1 (а.с. 75).

Зі змісту відеозаписів, що містяться у файлах на DVD-диску, вбачається, що 3 березня 2021 року ОСОБА_2 відштовхував ОСОБА_1 від вхідної хвіртки вищевказаного домоволодіння (а.с.18).

Також в матеріалах справи знаходяться роздруковані стопкадри з відеозапису від 3 березня 2021 року, із яких вбачається, що ОСОБА_1 намагається увійти до подвір`я будинку АДРЕСА_1 в присутності співробітників поліції, а ОСОБА_2 , стоячи у хвіртці, не допускає її (а.с. 57-63).

Згідно висновку експертного дослідження № 043-172-2021 від 9 березня 2021 року, внаслідок зазначених дій у ОСОБА_1 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців (а.с. 6-7).

Вказані обставини, на переконання суду першої інстанції, свідчили про те, що 3 березня 2021 року ОСОБА_2 вчинив відносно заявника фізичне насильство, спрямоване на те, щоб перешкодити ОСОБА_1 користуватись придбаним садовим будинком та земельною ділянкою, а тому з метою припинення негативної поведінки кривдника та запобігання вчинення ним фізичного насильства суд дійшов висновку про необхідність видання обмежувального припису строком на шість місяців та вжиття заходів тимчасового обмеження його прав, а саме: у вигляді заборони ОСОБА_2 чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні садовим будинком та земельною ділянкою.

Крім того, з метою запобігання виникнення нових конфліктів між сторонами суд вбачав підстави для заборони ОСОБА_2 спілкуватись з ОСОБА_1 , вести з нею листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку.

Разом з тим, місцевий суд першої інстанції вважав, що всупереч вимог частини першої статті 81 ЦПК України ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 не подали жодного доказу на підтвердження того, що заявник є власником квартири, про яку йшла мова у заяві про видачу обмежувального припису, і в матеріалах справи відсутні також докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 вчинив відносно заявника психологічне та економічне насильство, а відтак підстави для вжиття інших заходів обмежувального припису відсутні.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у цій сфері, є Закон України від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон № 2229-VIII). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Основними засадами запобігання та протидії домашньому насильству, зокрема, є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; врахування непропорційного впливу домашнього насильства на жінок і чоловіків, дітей та дорослих; визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству (частина перша статті 4 Закону № 2229-VIII).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

У частині другій статті 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (частина третя статті 26 Закону № 2229-VIII).

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

При цьому згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні.

Законом № 2229-VIII визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 9 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18) та від 2 грудня 2020 року у справі № 643/7596/19 (провадження № 61-22804св19).

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 (провадження № 61-21337св19) зроблено висновок, що «відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

За положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями81, 82 ЦПК України встановлено обов'язок доказування і подання доказів, а також підстави звільнення від доказування.

За загальним правилом, встановленим частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Водночас, згідно частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Такі обставини є преюдиціальними фактами, їх преюдиціальність заснована на юридичному механізмі набрання судовим рішення законної сили, відповідно до якого виникає заборона оспорювати в іншому процесі встановлені у цьому рішенні факти.

Отже, не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Крім того, преюдиційне значення можуть мати лише ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які зазначені у резолютивній частині рішення.

Частиною п`ятою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначено, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

З наданих суду документів вбачається, що за період з серпня 2020 року по квітень 2021 року ОСОБА_1 вже неодноразово зверталася до суду із заявами про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 березня 2021 року у справі № 753/5130/21 у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року у зазначеній справі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 березня 2021 року в частині відмови у задоволенні вимог щодо заборони ОСОБА_2 чинити перешкоди у користуванні будинком за адресою: АДРЕСА_1 , скасовано з ухваленням рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 в цій частині.

Заборонено ОСОБА_2 чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні будинком за адресою: АДРЕСА_3 . В іншій частині рішення залишено без змін.

Зі змісту вказаних судових рішень вбачається, що предметом судового розгляду були вимоги ОСОБА_1 про заборону ОСОБА_2 наближатися на відстань 300 метрів до місць проживання (перебування) ОСОБА_1 , а саме: садового будинку з господарчими, побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 153,5кв.м., та земельної ділянки (кадастровий номер :03:038:0058), площею 777 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на які зареєстровані за ОСОБА_1 , та квартири, загальною площею 53,7 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_1 ; про заборону ОСОБА_2 чинити перешкоди у користуванні вищевказаним майном (здачі в оренду третім особам); про заборону ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; про заборону ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори, смс та іншу переписку шляхом стільникового зв`язку з ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; про заборону ОСОБА_2 використання та розповсюдження особистих даних ОСОБА_1 (фото, відео, телефонні контакти); про заборону/зобов`язання ОСОБА_2 утримувати в вищевказаних квартирі та будинку собаку породи - «Фила бразилейро» (або іншу собаку бійцівської породи), вогнепальної зброї, а саме: рушниць - «Remington 870», «Benelli М4 Super 90» та револьвер «RG88».

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_1 посилалася на події, які відбувалися у 2020 році та 3 березня 2021 року, у підтвердження чого надала суду копію висновку експертного дослідження № 043-172-2021 від 9 березня 2021 року , DVD диск, на якому відображені події 3 березня 2021 року.

Таким чином, оскільки постановою Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року встановлено, що між сторонами існує тривалий конфлікт щодо користування майном, зокрема будинком, а також що матеріали справи містять достатньо доказів щодо обмеженого користування ОСОБА_1 будинком, що пов`язане зі знаходженням у будинку ОСОБА_2 , а також що будинок є предметом спору між сторонами, в зв`язку з чим апеляційний суд вважав за можливе застосувати до ОСОБА_2 заходи щодо протидії домашньому насильству, визначені законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у вигляді усунення ОСОБА_1 перешкод у користуванні будинком, зазначені обставини вважаються преюдиційними до цієї справи і повторному доказуванню не підлягають.

Звертаючись до суду із заявою, яка є предметом судового розгляду у даній справі, ОСОБА_1 посилається на аналогічні події та докази.

Також апеляційним судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року, у справі № 753/7109/21у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 відмовлено.

У цій справі предметом судового розгляду були повністю аналогічні вимоги заявника та обставини, якими вони обґрунтовувались, і, відмовляючи у задоволенні заяви, суди виходили з того, що викладені у заяві ОСОБА_1 доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, так як заявником не надано належних та достатніх доказів у підтвердження заяви.

Окрім того, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року, у справі № 359/4932/21 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 відмовлено.

Враховуючи, що вимогам ОСОБА_1 щодо видачі обмежувального припису щодо ОСОБА_2 строком на шість місяців та запропонованим нею заходам тимчасового обмеження прав останнього, які не задоволенні судом першої інстанції у даній справі, вже були предметом судового розгляду, їм надана оцінка у судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, та стосовно них прийняті судові рішення, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення.

Доводи апеляційної скарги про те, що підставою для повторного пред`явлення вимог про застосування вищезазначених заборон є неправомірні дії ОСОБА_2 , які тривають, належними доказами не підтверджені, заява ОСОБА_1 , як і доводи апеляційної скарги, містять посилання на події серпня 2020 року та 3 березня 2021 року, а у підтвердження заяви надається диск з відеозаписом подій 3 березня 2021 року та висновок експертного дослідження № 043-172-2021 від 9 березня 2021 року, оцінка яким вже була надана судами.

Також суду не було надано доказів застосування до ОСОБА_1 фізичного насильства з боку ОСОБА_2 після подій 3 березня 2021 року.

Не містять матеріали справи доказів і економічного та психологічного насилля ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 після 3 березня 2021 року.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції правильними, оскільки судами першої інстанції та апеляційним судом вже були захищені порушені права заявника в межах вимог, які суди визнали доведеними та обґрунтованими, і завершальною стадією судового провадження є саме виконавче провадження і відповідно до статті 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Разом із тим, з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 звертала судове рішення у справі № 753/5130/21 до примусового виконання у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», а надані заявником та заінтересованою особою відеозаписи дають підстави лише для висновку, що ОСОБА_1 намагалася вирішити питання усунення перешкод в користуванні будинком як до, так і після ухвалення зазначених судових рішень виключно в позасудовому порядку за допомогою органів поліції, що не є належним способом виконання рішення, передбаченим законом.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано не встановлено випадків домашнього насильства відносно заявника, зазначені нею в заяві, а також, враховуючи, що вчинення домашнього насильства у вигляді фізичного, психологічного та економічного насильства не встановлено - також і ризиків настання насильства у майбутньому.

Натомість із обставин справи вбачається наявність між сторонами неприязних відносин та спору щодо поділу майна, що не може саме по собі розцінюватись як насильство в сім`ї, і розглядається в порядку позовного провадження. Під час розгляду апеляційної скарги встановлено, що в провадженні суду першої інстанції розглядається спір щодо поділу майна, а саме будинку та квартири за вказаними адресами.

Колегія суддів враховує, що спір між сторонами про поділ майна подружжя не може бути вирішений шляхом застосування заходів обмежувального припису. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи 6 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19 (провадження № 61-15016св19), аналогічний правовий висновок зроблено в постанові Верховного Суду від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 (провадження № 61-3848св19).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків міськрайонного суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого питання, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, обґрунтовані підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а на підставі пунктів 12-1, 14 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справлявся, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції згідно із статтями 141, 382 ЦПК України слід віднести в рахунок держави.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній