2-2830/10
4-с/465/68/21
У Х В А Л А

судового засідання

16.12.2021 року м.Львів

Франківський районний суд міста Львова в складі :

головуючого судді - Мартинишин М.О.

з участю секретаря - Оверко Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові справу за скаргою боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на дії приватного виконавця, з участю: приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігора Мироновича та стягувача ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН»

в с т а н о в и в:

боржники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з даною скаргою, в якій просить визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про відкриття виконавчих проваджень( ВП № 66514169, ВП № 66514224, ВП № 66514047) по примусовому виконанню виконавчих листів № 2-2830/10, виданого 21.04.2011 року Франківським районним судом м.Львова, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ПП "Тур-Ретур" на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості в сумі 1 369 433,32 грн., судових витрат в розмірі 1700 грн. та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення і про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості в сумі 964 584,55 грн. незаконними та скасувати зазначені постанови про відкриття виконавчих проваджень.

В обґрунтування скарги покликаються на те, що приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. безпідставно відкрито виконавчі провадження №66514169, № 66514224, по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2830/10, виданого 21.04.2011 року Франківським районним судом м.Львова, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ПП "Тур-Ретур" на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості в сумі 1 369 433,32 грн., судових витрат в розмірі 1700 грн. та 30грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення та виконавче провадження ВП № 66514047 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2830/10, виданого 21.04.2011 року Франківським районним судом м.Львова, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості в сумі 964 584,55 грн. Оскільки вважаючи, що приватним виконавцем здійснено відкриття даних виконавчих проваджень з порушенням чинного законодавства, а отже вони звернулись до суду із цією скаргою для захисту своїх законних прав та інтересів. Просять скаргу задовольнити.

Боржники у судове засідання не з`явились, однак подали через канцелярію суду письмову заяву про заслухання даної скарги у їх відсутності, скаргу підтримують та просять її задоволити.

Представник стягувача у судове засідання не з`явився, однак подав через канцелярію суду письмову заяву про заслухання даної скарги у його відсутності.

Представник оскаржуваної особи адвокат Гринів Т.В. у судове засідання не з`явився, однак подав через канцелярію суду письмове клопотання про заслухання даної скарги у його відсутності.

На підставі ч.2 ст.450 ЦПК України, суд вважає за можливим розглянути скаргу у їх відсутності, оскільки їх неявка не є перешкодою для її розгляду.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі учасників процесу, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали скарги, подані заперечення, в їх сукупної, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що слід відмовити у задоволенні скарги, з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 10.06.2010 року Франківським районним судом м. Львова було винесено рішення по справі №2-2830/10 за позовом ВАТ «КБ «НАДРА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ПП «Тур-ретур» про стягнення заборгованості, на підставі якого стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ПП «Тур-ретур» на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості в сумі 1 369 433,32 грн.; стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості в сумі 964 584,55 грн. та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ПП «Тур-ретур» на користь філії ВАТ КБ «Надра» Львівське РУ судові витрат в розмірі 1 700 грн. державного мита та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, що були сплачені при поданні позовної заяви.

05.04.2011 року ухвалою Апеляційного суду Львівської області апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 10.06.2010 року залишено без змін.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2020 року заяву ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» задоволено.

Замінено сторону стягувача з ПАТ «КБ «НАДРА» у виконавчому листі по справі №2-2830/10 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ПП «Тур-ретур» на користь ПАТ «КБ «НАДРА» заборгованості за кредитним договором №244/МБ-ЦВ від 04.12.2007 року на його правонаступника ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН».

08.09.2021 року постановою Львівського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2020 року залишено без змін.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2021 року заяву ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» задоволено.

Замінено сторону стягувача з ПАТ «КБ «НАДРА» у виконавчих листах по справі №2-2830/10 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «НАДРА» заборгованості за кредитними договорами № 643/05-Ф від 03.08.2005 року та № 35/МБ-ЦВ від 19.04.2007 року на його правонаступника ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН».

На примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. перебувають виконавчі провадження №66514169, № 66514224, з примусового виконання двох виконавчих листів № 2-2830/10, виданих 21.04.2011 року Франківським районним судом м.Львова, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ПП "Тур-Ретур" на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості в сумі 1 369 433,32 грн., судових витрат в розмірі 1700 грн. та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

13 серпня 2021 року приватним виконавцем Білецьким І.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66514169.

13 серпня 2021 року приватним виконавцем Білецьким І.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66514224.

26 листопада 2021 року приватним виконавцем Білецьким І.М. на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу(ВП № 66514047). У зв`язку з цим, суд вважає, що в межах даного виконавчого провадження обставини такої скарги не досліджується.

З матеріалів даних виконавчих проваджень вбачається, що в матеріалах таких мітиться відносно боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 оригінали виконавчих листів № 2-2830/10, виданих 21.04.2011 року Франківським районним судом м.Львова, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ПП "Тур-Ретур" на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості в сумі 1 369 433,32 грн., судових витрат в розмірі 1700 грн. та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення та заяви стягувача про примусове виконання рішення суду.

Крім цього, в електронних матеріалах відповідних виконавчих проваджень міститься заяви про відкриття виконавчого документа у виді відсканованого файлу (формату PDF) від 18.08.2021 року за підписом представника стягувача Дільного Руслана Володимировича.

Крім цього, суд вважає, що довіреність Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» видана ОСОБА_4 15 жовтня 2020 року та посвідчена Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобою Н.В. відповідає всім встановленим законодавством вимогам та те, що в судовому порядку не була визнана недійсною.

Відтак суд вважає, що безпідставні доводи боржників, що виконавчі провадження № 66514169 та №66514224 відкриті приватним виконавцем на підставі таких ксерокопії виконавчих листів та без заяв стягувача про примусове виконання рішення суду.

Згідно положення ч.ч.1, 2 ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Також відповідно до ст.447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Право на звернення до суду є строковим. Скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи (частина перша статті 449 Цивільного процесуального кодексу України).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання.

Згідно вимог ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

У частині першій статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

У відповідності до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності.

Згідно вимог Закону виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Приватний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За положеннями статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення (суду) на підставі виконавчих документів, зокрема виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача про примусове виконання рішення виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження", у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

У разі пред`явлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.

Отже, відповідно до положень статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" регламентовано обов`язкові вимоги до виконавчого документа та підстави, за яких виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання.

До обов`язкових вимог віднесено, зокрема: 3) прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта боржника (для фізичних осіб - платників податків);

У п.6 ч.4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено наслідки недотримання обов`язкових вимог до виконавчого документа, зокрема, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Згідно ч.3 ст.431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Як вбачається з долучених копії двох виконавчих листів № 2-2830/10, виданих 21.04.2011 року Франківським районним судом м.Львова в таких відсутні дані: дата народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта.

За змістом ч.1 та ч.2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18) зроблено висновок, що "згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Тому відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання".

Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 219/7439/14-ц (провадження № 61-31681св18) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 травня 2019 року у справі № 813/2125/16 (адміністративне провадження № К/9901/21841/18).

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 487/3774/16-ц (провадження № 61-42083св18) зробив аналогічний висновок з посиланням на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 21 травня 2014 року у справі № 6-45цс14.

У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-45цс14 визначено, що "вимоги до змісту виконавчого листа встановлені частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачено, що потрібно зазначати у виконавчому листі індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи), а пунктом 6 частини першої статті 26 цього Закону встановлено, що у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам статті 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження. Разом з тим, відповідно до пункту 3 частини третьої статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну. Отже, висновок суду касаційної інстанції про те, що відсутність у виконавчому листі певних даних про особу боржника є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження, слід вважати передчасним".

Така правова позиції викладена і у постанові Верховного Суду України від 25 червня 2014 року у справі № 6-62цс14.

Таким чином, сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання, а тому доводи боржників і цій частині є безпідставні.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (ч.ч. 4,5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно із ч.ч. 1,5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:

1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення;

4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа;

5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі;

7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;

9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;

10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»;

11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Згідно з ч. 5 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тобто, трьохрічний строк пред`явлення до виконання виконавчого документа поширюється на виконавчі документи, які видані як до, так і після набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 05 жовтня 2016 року.

Відповідно до ч. ч. 3,5 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом від 2 квітня 2012 року № 512/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/208023, заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа; у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п.6 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до ст. 26 цього Закону.

З наведеної норми вбачається, що без відкриття виконавчого провадження виконавчий документ повертається органом державної виконавчої служби тоді коли його подано без дотримання вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції.

Разом з цим, ч.ч. 4,5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено з якого саме моменту починається перебіг строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, та наведено лише два випадки такого повернення, а саме: 1) неможливість в повному обсязі або частково виконати рішення; 2) встановлення законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника. Обидва ці випадки є такими, які не спираються на приписи ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а є такими, що спираються на приписи ст. 37 цього Закону.

В свою чергу, положення ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» встановлюють випадки повернення виконавчого документа стягувачу після відкриття виконавчого провадження, яке презюмується відкритим у відповідності до діючого законодавства; по-друге, на відміну від положень ст. 4 вказаного Закону, ст. 37 цього Закону прямо встановлює право повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, лише тоді, коли виконавчий документ було повернуто стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, а не у разі будь якого повернення, зокрема тоді, коли законодавець у частині 4 ст.4 цього Закону лише використовує фразу «виконавчий документ повертається стягувачу», унормовуючи підстави повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.

З наведених обставин справи вбачається, що виконавчі листи поверталися без виконання, оскільки 26.04.2018 року виконавчі листи були повернуті стягувачу на підставі п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника), що дає підстави для повторного звернення виконавчого листа до виконання.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки).

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Таким чином, встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрати кредитором права на задоволення своїх вимог у разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення (відчуження без згоди власника) певного майна.

Згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Вказаний Закон є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Відповідно до пункту 3 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року цей Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 16 вересня 2020 року № 895-IX, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (Відомості Верховної Ради України, 2014 р., № 28, ст. 940; 2015 р., № 43, ст. 386; 2020 р., № 38, ст. 279; із змінами, внесеними Законом України від 16 вересня 2020 року № 895-IX) втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом.

З наведених обставин справи вбачається, що виконавчі листи на підставі яких відкриті виконавчі провадження № 66514169, № 66514224 були повернуті попередньо стягувачу у зв`язку із встановленою Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а отже стягувачем не пропущено встановлений законом строк щодо пред`явлення таких виконавчих документів до виконання.

Відтак, покликання боржників про те, що виконавчі листи № 2-2830/10, видані 21.04.2011 року Франківським районним судом м.Львова, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ПП "Тур-Ретур" на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості в сумі 1 369 433,32 грн., судових витрат в розмірі 1700 грн. та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення були пред`явлені представником ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» після пропуску строку пред`явлення виконавчих документів до виконання суд вважає необґрунтованими.

Покликання боржників щодо належність виконавчих листів виданих Франківським районним судом м. Львова на виконання рішення суду у справі № 2-2830/10 від 10.06.2010 року, через помилкове зазначення інформації про те, що суд розглядав справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ПП «Тур-Ретур» суд вважає необґрунтованими, оскільки така не є опискою(помилкою), не є підставою для повернення виконавчих листів та така є не перешкоджає для виконання рішення суду приватним виконавцем.

Таким чином, приватний виконавець отримавши заяву стягувача та виконавчі листи, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» відкрив виконавчі провадження з виконання рішення суду.

За таких обставин, постанови про відкриття виконавчого провадження № 66514169, № 66514224 винесені приватним виконавцем Білецьким І.М. 13 серпня 2021 року у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Разом з тим, в ході розгляду даної скарги доводи боржників щодо незаконності підстав для відкриття приватним виконавцем виконавчих проваджень № 66514169, № 66514224, оскільки ухвала Франківського районного суду м. Львова від 18.12.2020 року по справі № 2-2830/10 про заміну сторони стягувача не набрала законної сили, оскільки була оскаржена до суду апеляційної інстанції, а тому не була обов`язковою до виконання і не створювала юридичних наслідків для будь-якого учасника виконавчого провадження не знайшли свого підтвердження.

Крім цього, такі обставини не можуть бути підставою для скасування постанови виконавця про відкриття виконавчого провадження, оскільки ухвалаФранківського районного суду м. Львова від 18.12.2020 року по справі № 2-2830/10 про заміну сторони стягувача набрала законної сили.

Так, відповідно до статті 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Враховуючи наведене та зважаючи на те, не доведення боржниками в чому саме полягає порушення їх прав оскаржуваними постановами, тому суд вважає, що оскаржувані постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 13.08.2021 року є правомірними.

Інших доводів незаконності вказаних дій приватного виконавця в самій скарзі боржником не зазначено.

Крім цього, суд не бере до уваги посилання боржника як на доказ відповідь з Міністерства юстиції України за № 93796/КО-26554/20.5.1 від 13.10.2021 року, стосовно діяльності приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. щодо здійснення виконавчих проваджень № 66514169, № 66514224 та № 66514047, оскільки викладені в довідці Міністерства юстиції України за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. від 08.10.2021 року висновки не мають обов`язкового значення для суду, який розглядає скаргу.

Разом з тим, безпідставними є й посилання боржників на відповідь з Національного банку України за № 27-0006/98140 від 20.10.2021 року, оскільки ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» у встановленому законодавством порядку набуло право вимоги за боржників, що підтверджується ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 18.12.2020 року по справі № 2-2830/10 про заміну сторони стягувача.

Крім цього, суд вважає, що саме застосування Закон України «Про споживче кредитування» можливе при вирішенні спору по суті, а не на стадії виконання рішення суду.

Разом з тим, безпідставними є й посилання боржників на ч.2 ст.559 ЦК України, що порука боржників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ПП «Тур-Ретур» є припинена, оскільки така не підлягає для з`ясування на стадії виконання рішення суду.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України" від 29.06.2004 заява № 56849/00, "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

Конституційний Суд України неодноразово підкреслював, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 225.04.2012 №11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 №5-рп/2013).

З огляду на наведене, констатуємо, що принцип обов`язковості судового рішення та визначений процесуальним законодавством обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин, враховувати чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі судом) виконанню остаточного судового рішення чи навпаки перешкоджає такому виконанню.

При цьому, слід зауважити на тому, що виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відтак, за наявності будь-яких сумнівів з приводу правомірності чи неправомірності вчинення виконавцем певних дій, останні підлягають оцінці з точки зору їх спрямованості на забезпечення виконання остаточного судового рішення.

Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені в постанові від 28.05.2019 року по справі №905/2458/16.

Відповідно до ч.3 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскаржувані рішення і дії приватного виконавця вчинені відповідно до закону, в межах повноважень приватного виконавця і право боржників не було порушено, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 247, 258-261, 450, 451, 452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні скарги боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на дії приватного виконавця, з участю: приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігора Мироновича та стягувача ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 21.12.2021 року.

Суддя Мартинишин М.О.