Справа № 523/904/20
Провадження №2/523/683/21

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судового засідання Скоріної М.Р.,

з участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса цивільну справу № 523/904/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Компані Україна» про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Компані Україна» про зобов`язання вчинити певні дії. Обгрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що 18.12.2019 року ОСОБА_1 , будучи менеджером ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» в порядку передбаченому ст.ст. 10 20 КЗпП України та ЗУ «Про колективні договори і угоди» на адресу відповідача направлено заяву з вимогою вирішити питання щодо укладення з ним колективного договору. 30.12.2019 року ним було отримано відповідь за підписом заступника директора ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» від 27.12.2019 року за вих. № 10541, яким позивача повідомлено про відмову укладення з ним колективного договору. ОСОБА_1 вказує на те, що його особиста ініціатива щодо укладення колективного договору, обумовлена прагненнями врегулювати трудовий спір, який виник і був спровокований виключно в наслідок протиправних дій відповідача, і за можливості більшість суперечок, шляхом проведення соціального діалогу та з дотриманням вимог чинного законодавства. Відповідно до положень п. 13.6.7 Статуту до компетенції дирекції ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» належить, в тому числі, і укладення колективного договору. Таким чином, незаконна та немотивована відмова щодо укладення колективного договору без початку діалогу є саме обмеженням законних прав позивача як працівника з боку роботодавця.

Позивач також зазначив про те, що 25.02.2019 року у нього відсутня будь яка інформація щодо наявності на товаристві колективного договору, оскільки в період з 15.02.2019 року включно по 11.06.2019 року він знаходився на лікарняному, а в подальшому, враховуючи створення відносно нього керівництвом відповідача несприятливої психологічної обстановки та морального переслідування, ОСОБА_1 не може знаходитися в офісі.

Також позивач зазначає про те, що ще 18.02.2019 року, з метою ізоляції його та приховування від нього корисної інформації, позивачу було заблоковано доступ до службової пошти та до інших засобів корпоративного зв`язку. Так, користуючись відсутністю колективного договору, профспілкової організації чи представників колективу та взагалі унеможливлюючи своїми діями ведення соціального діалогу, керівництво ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна», як по відношенню до позивача, так і до інших працівників, систематично практикує Мобінг та такий його різновид як Босинг, а саме застосовує психологічне насильство до працівників з метою їх подальшого звільнення. А саме, керівництво відповідача намагалося примусити ОСОБА_1 начебто добровільно звільнитися, однак, зрозумівши, що позивач не має такого наміру, до нього почалось застосування ряду негативних практик та акцій. Даний факт виявився у тому, що позивача ізолювали від колективу, заблокували корпоративні засоби зв`язку, почали не визнавати його професійні досягнення та формувати відносно нього негативну суспільну думку, ігнорувати будь які форми діалогу з позивачем та постійно приховували від нього корисну інформацію.

Окрім того, позивач зазначає про те, що відносно нього було неодноразово застосовано пряму дискримінацію та утиск. Перебуваючи на лікарняному, ОСОБА_1 починаючи з 21.02.2019 року звертався до генерального директора ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» із заявами, де просив втрутитися та розібратися в ситуації спроби його незаконного звільнення, однак, вкотре, застосовуючи до позивача Мобінг, на вказані звернення він не отримував жодної відповіді.

Також, позивач вказує на те, що у період його знаходження на лікарняному, роботодавець, з метою здійснення на нього психологічного тиску змінив місцезнаходження Одеського офісу компанії, але його як співробітника цього офісу будь яким чином повідомлено не було. Даний факт було зроблено з метою принизити його людську гідність та ділову репутацію перед інших співробітників ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна», що є проявом утиску та прямої дискримінації. Переміщення офісу, без відома позивача відбулося також й при тому, що він є матеріально відповідальною особою за майно офісу загальному вартістю 900000 грн., тобто можливо, якщо частину майна офісу при його переміщенні втрачено чи привласнено, то відповідальність за це можуть покласти на позивача. А тому, на думку позивача, такі дії вчиняються виключно з метою помститися йому особисто, так і в рамках систематичної практики психологічного тиску Мобінгу з метою змусити звільнити позивача на відповідних умовах.

Також за підсумками роботи у 2016 2017 роках, враховуючи заслуги ОСОБА_1 та здобутки йому завжди нараховувалися та виплачувалася премія (бонуси) за результати роботи. Виплата премій була усталеною практикою для відповідача. Однак, у квітні травня 2019 року позивача премії виплачено не було, тоді як інші працівники вказані бонуси отримали.

В результаті активного опору ОСОБА_1 та відстоюванні своїх прав з питань порушення відносно нього трудового законодавства, чисельними проявами застосування щодо нього практик Мобінгу, неприхованої прямої дискримінації, керівництво ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» розпочало дії щодо формування відносно позивача негативної суспільної думки у колективі, що саме він порушує трудове законодавство.

Таким чином, керівництвом ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» відносно ОСОБА_1 , виключно з особистих мотивів, штучно створюється, з використанням адміністративного ресурсу, вороже ставлення, що характеризується застосуванням до нього наполегливої поведінки, яка принижує його людську гідність та завдає шкоді його кар`єрі, що зі сторони керівництва компанії є навмисним та неприхованим проявом дискримінації щодо позивача та його трудових прав. Незаконна та немотивована відмова з боку керівництва ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» щодо укладення колективного договору саме за його ініціативою є черговим фактом порушення його законних прав і обмежує його права як працівника з боку роботодавця при укладенні та виконанні колективних договорів.

Оскільки, керівництво ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» у межах наданих прав та повноважень прямо порушуючи вимоги ст. 17 ЗУ «Про колективні договори та угоди» ухилилося від участі у здійснення переговорів щодо укладення колективного договору, чим порушило особисті права позивача на працю та забезпечення соціальних пільг, гарантій та компенсацій, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким:

?Зобов`язати ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» в особі генерального директора Карпенка Олександра Петровича не втручатися та не обмежувати у будь який спосіб права працівників та їх представників при вирішенні питання про укладення колективного договору;

? Зобов`язати ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» в особі генерального директора Карпенка Олександра Петровича всебічно сприяти ОСОБА_1 як ініціатору проведення Загальних зборів у їх підготовці та проведенні;

?Зобов`язати ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» в особі генерального директора Карпенка Олександра Петровича надати ОСОБА_3 інформацію, необхідну для підготовки та ведення переговорів, зокрема, щодо визначення у теперішній час форми та системи оплати праці, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних та гарантійних виплат на підприємстві ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» та інформацію про те, яким чином визначаються середні та індивідуальні продукти праці кожного працівника.

Суд констатує, що 04.03.2020 року представником відповідача ОСОБА_2 було надано відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні даного позову в повному обсязі. Обгрунтовуючи свої заперечення щодо поданого позову представник відповідача вказує на те, що у відповідача відсутні будь які правові підставі для укладення особисто із позивачем колективного договору та ведення з ним будь яких переговорів щодо його укладення.

Так, представник відповідача зазначає, що ОСОБА_1 не може бути стороною колективного договору та не має права самостійно вести такі переговори з огляду на те, що право на ведення переговорів і укладення колективних договорів надається сторонам соціального діалогу, зі сторони працівників якої є вільно обрані для ведення колективних переговорів представники. В той час, як позивачем не було додано жодного доказу про те, що він є належним суб`єктом переговорів щодо укладення колективного договору від імені трудового колективу відповідача. Таким чином, звернення позивача із заявою про укладення колективного договору особисто з ним суперечить діючим нормам ЗУ «Про колективні договори» та ЗУ «Про соціальний діалог в Україні».

З наявною у відповідача інформацією, загальні збори трудового колективу ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» з питань ініціювання укладення колективного договору не проводились, відповідно рішення про ініціювання переговорів щодо укладення колективного договору й обрання уповноважених осіб, в тому числі ОСОБА_1 на їх ведення загальними зборами трудового колективу не приймались. Даний факт свідчить про те, що відмова позивачу в укладенні з ним колективного договору за його заявою була правомірна та обгрунтована. Окрім того, представник відповідача у відзиві зазначила про те, що чинним законодавством не встановлено вимоги щодо обов`язковості укладення колективних договорів, а передбачено їх укладення на добровільній основі за ініціативою однієї зі сторін соціального діалогу.

Заявляючи вимогу про зобов`язання не втручатися та не обмежувати у будь який спосіб права працівників та їх представників при вирішенні питання про укладення колективного договору, позивачем не доведено факту здійснення ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» втручання відповідача у реалізацію такого права працівників трудового колективу. Вказана вимога спрямована не лише на захист прав позивача, але й на інших працівників ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна», однак, звертаючись до суду в інтересах працівників трудового колективу відповідача, позивачем не доведено своїх повноважень на звернення до суду в інтересах інших осіб.

Стосовно твердження позивача про те, що його було позбавлено можливості ініціювати Загальні збори працівників товариства через блокування корпоративних засобів зв`язку, представник відповідача зазначила, що таке не відповідає дійсним обставинам справи. А саме, обмеження доступу працівників ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» до корпоративної пошти здійснюється за рішенням та розсудом керівництва з дотриманням вимог законодавства України та трудових договорів щодо забезпечення працівників обладнанням і матеріалами, необхідними для виконання трудових обов`язків. 15.09.2019 року позивачем було повідомлено про його тимчасову непрацездатність у зв`язку з чим заходи щодо обмеження його доступу до корпоративної пошти були здійсненні відповідачем з міркувань забезпечення умов для відновлення працездатності позивача, а також з метою недопущення вчинення ним юридично значущих дій від імені ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна», зокрема, укладення договорів з використанням адреси корпоративної електронної пошти під час тимчасової непрацездатності.

У періоди з 15.02.2019 року по 11.06.2019 року, з 27.08.2019 року по 03.09.2019 року та з 15.10.2019 року по 01.11.2019 року ОСОБА_1 був відсутній на роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, на підтвердження чого надав відповідачу4 листки непрацездатності. У періоди з 12.06.2019 року по 23.08.2019 року, з 04.09.2019 року по 11.10.2019 року, з 04.11.2019 року по сьогоднішній день позивач також був відсутній на роботі, при чому причини його відсутності відповідачу не відомі.

Окрім того, представник відповідача у відзиві зазначила про те, що обмеження ОСОБА_1 на час його тимчасової непрацездатності до корпоративної пошти не становить порушення його прав та порушення вимог трудового законодавства. Даний висновок було встановлено рішенням Суворовського районного суду м. Одеси за результатами розгляду цивільної справи № 523/6928/19 за іншим позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна».

Суд констатує, що ОСОБА_1 було надано суду відповідь на відзив, в якому позивач вказує на те, що представником відповідача жодним чином не наведено підстави, з яких вона заперечує проти позову, що пов`язане із запереченням будь яких ініціатив щодо можливості тільки обговорення укладення колективного договору та свідчить про небажання певних співробітників на ведення соціального діалогу. Також позивач вважає, що подібна позиція пов`язана з продовженням застосування щодо нього практик Мобінгу і прагненням певних осіб ізолювати позивача від колективу.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Окрім того позивач надав у судовому засіданні пояснення щодо застосування до нього практик мобінгу. Так позивач вказує на те, що 15.022019 року близько 12год. 00хв. комерційний директор ОСОБА_4 по телефону повідомив позивача про те, що керівництвом було прийнято рішення про звільнення позивача., що є десигналізаційним мобінгом, тобто різновид дискримінаційного застосування по відношенню до особи, яка виявили негативні факти про своїх колег, інформуючи про них в середині організації. Дані факти знайшли, а саме факт безпідставного звільнення своє підтвердження під час розгляду цивільної справи № 523/6928/19. Також позивач пояснив, що намагаючись відстоювати свою честь та авторитет він неодноразово звертався (21.02.2019 року, 28.02.2019 року, 01.03.2019 року та 05.03.2019 року) із письмовими листами до генерального директора ОСОБА_5 з метою змусити роботодавця виконувати свої трудові обов`язки, однак такі листи залишилися без відповідного реагування.

Також позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні повідомив, що він наразі не є працівником ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна», оскільки його було звільнено із товариства. У зв`язку із тим, що позивач не згідний з його звільненням, ним було подано до суду відповідну позовну заяву, яка перебуває на розгляду в Суворовському районному суді м. Одеси. З огляду на вищевикладене просив суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким;

?Зобов`язати ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» в особі генерального директора Карпенка Олександра Петровича не втручатися та не обмежувати у будь який спосіб права працівників та їх представників при вирішенні питання про укладення колективного договору;

?Зобов`язати ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» в особі генерального директора Карпенка Олександра Петровича всебічно сприяти ОСОБА_1 як ініціатору проведення Загальних зборів у їх підготовці та проведенні;

?Зобов`язати ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» в особі генерального директора Карпенка Олександра Петровича надати ОСОБА_3 інформацію, необхідну для підготовки та ведення переговорів, зокрема, щодо визначення у теперішній час форми та системи оплати праці, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних та гарантійних виплат на підприємстві ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» та інформацію про те, яким чином визначаються середні та індивідуальні продукти праці кожного працівника.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, просила суд ухвалити рішення, яким відмовити в задоволенні даного позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд доходить наступного висновку.

І. Висновок суду щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання надання йому необхідної інформації для підготовки та ведення колективних переговорів.

По справі встановлено, що 18.12.2019 року ОСОБА_1 , будучи менеджером ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» в порядку передбаченому ст.ст. 10 20 КЗпП України та ЗУ «Про колективні договори і угоди» на адресу відповідача направлено заяву з вимогою вирішити питання щодо укладення з ним колективного договору.

30.12.2019 року ним було отримано відповідь за підписом заступника директора ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» від 27.12.2019 року за вих. № 10541, яким позивача повідомлено про відмову укладення з ним колективного договору.

ОСОБА_1 вказує на те, що його особиста ініціатива щодо укладення колективного договору, обумовлена прагненнями врегулювати трудовий спір, який виник і був спровокований виключно в наслідок протиправних дій відповідача, і за можливості більшість суперечок, шляхом проведення соціального діалогу та з дотриманням вимог чинного законодавства.

Таким чином, позивач вказує на те, що незаконна та немотивована відмова щодо укладення колективного договору без початку діалогу є саме обмеженням законних прав позивача як працівника з боку роботодавця.

Однак суд не може погодитися із вказаним твердженням позивача з огляду на наступне.

Згідно приписів ст. 252-1 КЗпП України трудовий колектив підприємства утворюють усі громадяни, які своєю працею беруть участь у його діяльності на основі трудового договору (контракту, угоди), а також інших форм, що регулюють трудові відносини працівника з підприємством. Повноваження трудового колективу визначаються законодавством.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про колективні договори» колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Згідно вимог ч. 1 ст. 12 КЗпП України та ст.ст. 3, 4 ЗУ «Про колективні договори» колективний договір укладається між власником або уповноваженим ним органом (особою), з однієї сторони, і первинною профспілковою організацією, які діють відповідно до своїх статутів, а у разі їх відсутності - представниками, вільно обраними на загальних зборах найманих працівників або уповноважених ними органів, з другої сторони. Сторонами колективних угод є сторони соціального діалогу, склад яких визначається відповідно до законодавства про соціальний діалог. Право на ведення переговорів і укладення колективних договорів, угод надається сторонам соціального діалогу, склад яких визначається відповідно до законодавства про соціальний діалог.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про соціальний діалог в Україні» соціальний діалог - процес визначення та зближення позицій, досягнення спільних домовленостей та прийняття узгоджених рішень сторонами соціального діалогу, які представляють інтереси працівників, роботодавців та органів виконавчої влади і органів місцевого самоврядування, з питань формування та реалізації державної соціальної та економічної політики, регулювання трудових, соціальних, економічних відносин.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. ст. 4 ЗУ «Про соціальний діалог в Україні» соціальний діалог здійснюється на національному, галузевому, територіальному та локальному (підприємство, установа, організація) рівнях на тристоронній або двосторонній основі. До сторін соціального діалогу належать, зокрема, на локальному рівні - сторона працівників, суб`єктами якої є первинні профспілкові організації, а в разі їх відсутності вільно обрані для ведення колективних переговорів представники (представник) працівників; сторона роботодавця, суб`єктами якої є роботодавець та/або уповноважені представники роботодавця.

Відповідно до ч. 4 ст. 6, п. 3 ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про соціальний діалог в Україні» на локальному рівні для участі у колективних переговорах з укладення колективних договорів відповідно до закону репрезентативними є сторона працівників, суб`єктами якої є первинні профспілкові організації, а в разі їх відсутності - вільно обрані представники (представник) працівників.

В судовому засіданні було встановлено, що загальна кількість працівників ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» становить близько 400 чоловік.

Так, суд констатує, що згідно п. 1.3 Положення про формування і затвердження вимог найманих працівників, профспілок, затвердженого Наказом Національної служби посередництва і примирення від 26.09.2014 року № 66 загальні збори найманих працівників це правомочні зібрання найманих працівників підприємства, установи, організації чи їх структурного підрозділу, на якому наймані працівники обговорюють питання внутрішньої діяльності і приймають колективне рішення з обговорюваних питань.

Також, згідно п. 2.2.10, п. 2.2.13 Положення про формування і затвердження вимог найманих працівників, профспілок, затвердженого Наказом Національної служби посередництва і примирення від 26.09.2014 року № 66 до компетенції загальних зборів (конференції) найманих працівників належить: 1) формування і затвердження вимог найманих працівників; 2) затвердження органу, уповноваженого представляти інтереси найманих працівників. За результатами загальних зборів (конференції) найманих працівників складається протокол, який підписується головою і секретарем загальних зборів (конференції) найманих працівників.

Таким чином, суд констатує, що укладенню колективного договору передує наступний порядок:

1.ініціювання скликання загальних зборів працівників товариства;

2.формування і затвердження вимог працівників, прийняття рішення про ініціюванні питання укладення колективного договору;

3.затвердження представників працівників для проведення колективних переговорів (формування сторони соціального діалогу);

4.утворення робочої комісії з представників сторін для ведення переговорів і підготовки проектів колективного договору (ст. 10 ЗУ «Про колективні договори»;

5.надання учасникам переговорів всієї необхідної інформацію щодо змісту колективного договору, угоди (ст. 10 ЗУ «Про колективні договори»;

6.формування робочою комісією переговорів проекту колективного договору з урахуванням всіх пропозицій;

7.обговорення проекту колективного договору у трудовому колективі та винесення його на розгляді загальних зборів трудового колективу (ст. 13 ЗУ «Про колективні договором»);

8.схвалення проекту колективного договору загальними зборами трудового колективу та підписання його уповноваженими представниками сторін.

Згідно ч. 7 ст. 13 ЗУ «Про колективні договори» сторони колективних переговорів зобов`язані надавати учасникам переговорів всю необхідну інформацію щодо змісту колективного договору, угоди. Учасники переговорів не мають права розголошувати дані, що є державною або комерційною таємницею, і підписують відповідні зобов`язання.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що відповідач не заперечує проти укладення колективного договору на товаристві. Однак, до керівництва ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» жоден працівник, окрім ОСОБА_1 , не звертався із бажанням укладення колективного договору, проведенням соціального діалогу, також з даного приводу загальні збори працівників на товаристві не відбувалися.

Вказані твердження позивачем спростовані не були. Окрім того, позивач ОСОБА_1 також пояснив, що йому невідомо про те чи відбувалися загальні збори працівників з приводу ініціювання укладення колективного договору на товаристві.

Оскільки, загальні збори працівників з приводу ініціювання питання укладення на ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» колективного договору із обранням представників для ведення соціального діалогу проведенні не були, суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 , в супереч його твердженням, не можна вважати стороною соціального діалогу в розумінні ЗУ «Про соціальний діалог в Україні» та ЗУ «Про колективні договори», яка має право ініціювати та проводити переговори по укладенню колективних договорів.

Окрім того, судом встановлено, що наказом № 40-К від 09.09.2020 року ОСОБА_1 було звільнено з посади менеджера в оптовій торгівлі 09 вересня 2020 року у зв`язку з прогулом згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Однак, зі слів позивача, що представником відповідача не заперечувалося, даний наказ про звільнення наразі оскаржується в судовому порядку.

З огляду на вище викладене, суд вважає позовну вимогу ОСОБА_1 про зобов`язання надання йому необхідної інформації для підготовки та ведення колективних переговорів такою, що заявлена безпідставно та задоволенню не підлягає.

ІІ. Висновок суду щодо зобов`язання всебічного сприяння ОСОБА_1 як ініціатору проведення загальних зборів у їх підготовці та проведенні.

Згідно п. 2.2.4, п. 2.2.6 Положення про формування і затвердження вимог найманих працівників, профспілок, затвердженого Наказом Національної служби посередництва і примирення від 26.09.2014 року № 66 інформація про скликання загальних зборів (конференції) найманих працівників доводиться до відома найманих працівників підприємства, установи, організації чи їх структурного підрозділу (окремої категорії найманих працівників), як правило, не пізніш як за 7 календарних днів до їх проведення із зазначенням часу скликання, місця проведення загальних зборів (конференції), питань, які передбачається винести на їх обговорення.

Ініціатори скликання загальних зборів (конференції) найманих працівників повинні в терміни, визначені в пп. 2.2.4 цього Положення, повідомити про скликання загальних зборів (конференції) найманих працівників, роботодавця або уповноважену ним особу, організацію роботодавців, об`єднання організацій роботодавців та в першу чергу - адміністрацію того підприємства, установи, організації чи їх структурного підрозділу, де безпосередньо працюють учасники зазначених загальних зборів (конференції). Також необхідно обов`язково повідомити адміністрацію того підприємства, установи, організації чи їх структурного підрозділу, де безпосередньо працюють учасники зазначених зборів (конференції).

Обгрунтовуючи вказану позовну вимогу позивач зазначає про те, що йому як ініціатору проведення загальних зборів здійснюється перешкода зі сторони керівництва відповідача у їх підготовці та проведенні із застосуванням практики Мобінгу.

Мобінг це будь-яка форма гоніння, переслідування на робочому місці. Тобто під терміном мобінг розуміють вороже, неетичне ставлення однієї людини або групи людей, яке прямо спрямоване і систематично повторюється по відношенню головним чином до однієї особи, на якій дане переслідування відбивається негативно. Регулярні випадки негідних чи неприятельських дій по відношенню до деяких працівників принижують честь і гідність особи настільки, що часто провокують звільнення людини з місця її роботи, важку депресію або й самогубство.

Так, обгрунтовуючи застосування до нього практики Мобінгу, позивач вказує на те, що ним було скеровано електронного листа до працівників товариства, однак, здійснити відправку такого він не зміг через блокування корпоративних засобів зв`язку, в підтвердження чого ОСОБА_1 було надано копію такого листа. Зміст вказаного листа судом було досліджено.

Однак, суд констатує, що вказаний листа не містить жодної інформації щодо ініціювання позивачем перед працівниками питання щодо проведення загальних зборів, а стосується виключно його прохання надати йому інформацію щодо його звільнення та по яким причинам.

Доказів про неможливості ініціювання питання про проведення загальних зборів перед працівниками та керівництвом відповідача, зокрема через поштову кореспонденцію, особисті засоби зв`язку чи особисте спілкування позивачем надано не було.

Також, в підтвердження застосування з боку керівництва ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» по відношенню до ОСОБА_1 практик Мобінгу позивачем було надано ряд документів:

1.лист генеральному директору ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» Карпенку О.П. щодо вирішення питання про його преміювання та врегулювання питання його звільнення;

2.звернення генеральному директору ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» ОСОБА_5 про факт заволодіння майном ООО ЛДКУ на загальну суму 800000 дол. США;

3.звернення генеральному директору ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» ОСОБА_5 щодо преміювання позивача згідно п. 4.1 Трудового договору;

4.заява генеральному директору ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» ОСОБА_5 про припинення трудових відносин у зв`язку із захворюванням.

Згідно вимог ч. 1 ч. 2, ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Надавши оцінку вказаним вище доказам, суд не може визнати їх належними доказами, оскільки такі не містять інформацію щодо предмету доказування у даній справі, а саме вчинення ОСОБА_1 перешкоди з боку керівництва ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» саме у ініціюванні питання підготовки та проведення загальних зборів працівників товариства.

Окрім того, суд вважає за необхідним наголосити про те, що ані в матеріалах справи, ані в наданих поясненнях позивача в судовому засіданні не вбачається можливим встановити, яким чином він ініціював питання проведення загальних зборів працівників та що таке ініціювання взагалі мало місце, оскільки з наявних в матеріалах справи доказах наявна тільки копія заяви ОСОБА_1 до директора ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» Карпенка О.П. з вимогою вирішити питання щодо укладення особисто з ним колективного договору. Інших доказів, які б вказували на вчинення позивачем дій спрямованих на ініціювання зібрання загальних зборів працівників товариства суду надано не було, так само як і доказів вчинення перешкод таким діям.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що не знайшло свого підтвердження жодним належним доказом факт ініціювання ОСОБА_1 проведення загальних зборів та вчинення позивачу перешкод у підготовці та їх проведенні.

ІІІ. Висновок суду щодо позовної вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання не втручатися та не обмежувати у будь який спосіб права працівників та їх представників при вирішення питання про укладення колективного договору.

Згідно п. 2.2.3 та п.2.2.4 Положення про формування і затвердження вимог найманих працівників, профспілок, затвердженого Наказом Національної служби посередництва і примирення від 26.09.2014 року № 66 загальні збори (конференція) найманих працівників скликаються з ініціативи виборного органу первинної профспілкової організації чи іншого уповноваженого найманими працівниками органу або ініціативної групи найманих працівників (окремої категорії найманих працівників), а також за пропозицією не менш як третини від загальної кількості працюючих штатних найманих працівників підприємства, установи, організації чи їх структурного підрозділу. Інформація про скликання загальних зборів (конференції) найманих працівників доводиться до відома найманих працівників підприємства, установи, організації чи їх структурного підрозділу (окремої категорії найманих працівників), як правило, не пізніш як за 7 календарних днів до їх проведення із зазначенням часу скликання, місця проведення загальних зборів (конференції), питань, які передбачається винести на їх обговорення.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Обгрунтовуючи дану вимогу, позивачем не зазначено коло працівників та їх представників, що мають намір укласти колективний договір, які ними вчинялися дії для ініціювання вказаного питання, та яким чином вказаним особам здійснюються перешкоди з боку керівництва ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна».

Суд констатує, що вказана позовна вимога спрямована на захист інших працівників товариства. Однак, позивач не довів, що звертаючись із даним позовом в інтересах інших осіб, йому законом надане таке право, а також наявність волевиявлення осіб на представлення їх інтересів ОСОБА_1 в судовому порядку.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81, ч. 6 ст. 80 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ч. 6 ст. 80 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи докази суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55,124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що наявні матеріалах справи докази не підтверджуються порушеного права позивача, у зв`язку з чим, в задоволенні даного позову слід відмовити.

Згідно вимог ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на те, що в задоволенні даного позову відмолено, позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи загального захворювання, у зв`язку із чим звільнений від сплати судового збору, а тому суд констатує, що судові витрати компенсуються за рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 141, 228, 229, 263, 265, 273, 279 ЦПК України, ст.ст. 12, 14, 252-1 КЗпП України, ст.ст. 3, 4, 6, 10, ЗУ «Про колективні договори», ст.ст. 4, 9 ЗУ «Про соціальний діалог», Положенням про формування і затвердження вимог найманих працівників, профспілок, затвердженого Наказом Національної служби посередництва і примирення від 26.09.2014 року № 66, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Компані Україна» про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Повний текст рішення суду складено 26.02.2021 року

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер