Дата документу 24.12.2021 Справа № 335/8611/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 335/8611/20 Головуючий у 1 інстанції: Макаров В.О.
№ 22-ц/807/2842/21 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК ФОРУМ» Ларченко Ірини Миколаївни, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК ФОРУМ» Ларченко Ірини Миколаївни, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14.09.2017 року між сторонами було підписано кредитний договір №0223/07/19-N, відповідно до умов якого позивач зобов`язався виконати пункти 1.1, 3.1.1 цього Договору, зобов`язався надати позивачу кредитні кошти шляхом видачі готівки у сумі 17 440,00 доларів США, на споживчі цілі, зі сплатою відсотків за користування Кредитом у розмірі 11,5% річних.

Однак, позивач запевняє суд, що відповідач свої обов`язки за кредитним договором №0223/07/19-N від 14.09.2007 року не виконав, кредитні кошти позичальнику не видав.

Посилаючись на вищезазначене, позивач просив суд визнати недійсним кредитний договір №0223/07/19-N від 14 вересня 2007 року.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Третя особа у відзиві просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на додержання кредитодавцем умов договору при його укладенні з позивачем та відсутність законодавчих підстав для визнання договору недійсним.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно із частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.09.2007 року між ОСОБА_1 та АКБ «Форум» укладений кредитний договір № 0223/07/19-N, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 27 440, 00 доларів США (а.с. 2123).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 0223/07/19-N від 14.09.2007 року, між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки. Відповідно до умов договору поруки Поручитель зобов`язується у разі невиконанні порушення виконання Боржником своїх зобов`язань перед Кредитором погасити заборгованість по кредитному договору, а саме: суму кредиту, нараховані проценти по кредиту, відсотки по простроченій позиці (штраф, пеня) інші платежі, передбачені кредитним договором (а.с. 5562).

Спір між сторонами виник з приводу наявності правових підстав для визнання укладеного між сторонами кредитного договору недійсним, з підстав його невиконання в частині надання кредитних коштів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач під час укладення кредитного договору був ознайомлений зі всіма його умовами, оскільки висловив своє волевиявлення на його укладення шляхом підписання кредитного договору, про що сам підтвердив в договорі. Зміст договору, не порушує законних прав та інтересів позивача, а тому відсутні підстави для задоволення позову про визнання недійсним кредитного договору, укладеного між ним та ПАТ «БАНК ФОРУМ».

Водночас, суд першої інстанції врахував факт того, що позивач не відмовлявся від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликав, і не звертався до банку за додатковими роз`ясненням положень договору ні до, ні під час, ні після його укладення.

Із вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Між ОСОБА_1 та АКБ «Форум» був укладений кредитний договір №0223/07/19-N від 14 вересня 2007 року, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит на придбання нерухомості у сумі 27 440, 00 доларів США (а.с. 57).

14 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та АКБ «Форум» було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №0223/07/19-N від 14 вересня 2007 року, відповідно до якого було відкрито рахунок № НОМЕР_1 для нарахування кредитних коштів та рахунок № НОМЕР_2 для нарахування процентів за користування кредитними коштами (а.с. 5354).

Між ОСОБА_1 та АКБ «Форум» був укладений іпотечний договір, яким забезпечувалося виконання кредитного договору №0223/07/19-N від 14 вересня 2007 року та додаткових угод до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, засвідчений нотаріально приватним нотаріусом Бєлодєд Л.В. (а.с.5562).

Статтями 6, 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Договором, відповідно до положень статей 626 та 628 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з положеннями статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач під час укладення кредитного договору був ознайомлений зі всіма його умовами, оскільки висловив своє волевиявлення на його укладення шляхом підписання кредитного договору, що безпосередньо підтверджується у договорі.

Разом з тим, суд зазначив, що позивач не відмовлявся від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликав і не звертався до банку за додатковими роз`ясненням положень договору ні до, ні під час, ні після його укладення.

Оспорюваний договір вчинений у письмовій формі, як це вимагається положеннями частини першої статті 1055 ЦК України. Даний договір був підписаний позивачем, який жодних зауважень не висловлював, що свідчить про його згоду з умовами договору. У відповідності до статті 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Враховуючи наведене вище, договір №0223/07/19-N від 14 вересня 2007 року вважається укладеним, оскільки кредит надався на придбання нерухомості (п. 1.1 кредитного договору), яку позичальник придбав у той же день за рахунок кредитних коштів, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та передав в іпотеку АКБ «Форум» в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором п. 1.2, 1.3 Іпотечного договору від 14.09.2007 року (а.с. 55).

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір є консенсуальним, а отже моментом його укладення є факт досягнення сторонами домовленості за всіма істотними умовами цього договору. У свою чергу, такий факт підтверджується підписанням умов договору його сторонами.

Оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору.

Відповідно до пункту сьомого Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Враховуючи той факт, що оспорюваний кредитний договір повністю відповідає вимогам законодавства, складений з урахуванням вимог закону щодо його форми і змісту, підстави для визнання його недійсним відсутні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем в той же час не оспорюються договори, укладені на виконання кредитного договору. Водночас, враховуючи вимоги статті 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, позивачем не надано жодних доказів, які можуть спростувати факт отримання ним кредитних коштів, на що він посилається в апеляційній скарзі.

Додатково судова колегія зосереджує увагу на тому, що кредитний договір містить напис, викладений таким чином: «Я, ОСОБА_2 , не проти отримання моїм чоловіком ОСОБА_1 кредиту в Донецькій філії АКБ «Форум» в сумі 27 440,00 (двадцять сім тисяч чотириста сорок 00) доларів США на строк 120 місяців під 11,5% річних». Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_2 власним підписом погодилася із умовами договору. Оскільки судова справа не містить жодних доказів щодо оскарження зазначеного факту, дана обставина підтверджує дійсність кредитного договору від 14.09.2007 р.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Крім іншого, судом першої інстанції правильно зазначено, що розірвання кредитного договору не є підставою для припинення заходів забезпечення кредитного зобов`язання. Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду у постанові по справі №539/3306/17 від 06 травня 2020 року.

Відтак, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що кредитний договір, оспорюваний позивачем, повністю відповідає вимогам законодавства, складений з урахуванням вимог закону щодо його форми і змісту, а отже відсутні підстави для визнання його недійсним.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 3241), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено із додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

При вирішенні справи судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, а також застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2021 рокупо цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2021 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков