Ухвала

22 грудня 2021року

м. Київ

справа № 2-5870/07

провадження № 61-17925св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

особа, яка звернулася з апеляційною скаргою, - Департамент комунальної власності Одеської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (письмового провадження) касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року в складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та просив визнати за ним право власності на приміщення горища над квартирою АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 згідно технічного паспорту.

Позов мотивований тим, що він є власником квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Вказані квартири розташовані на останньому четвертому поверсі житлового будинку. З метою облаштування належних житлових умов ним було реконструйовано дані квартири та здійснено ремонтні роботи.

З урахуванням того, що будинок АДРЕСА_3 відноситься до старого житлового фонду, він змушений був за власні кошти відремонтувати горище та дах будинку.

Враховуючи, що за його кошти були проведені ремонтні роботи горища, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2007 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на дахове приміщення площею 190, 6 кв. м над квартирами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , згідно технічного паспорту.

Суд першої інстанції виходив з того, що згідно з рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням ОСОБА_6 та інших про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 (справа № 1-2/2004) допоміжні приміщення (у тому числі горища) є власністю власників квартир.

Відповідачі не заперечували проти оформлення дахового приміщення за позивачем ОСОБА_1 , тому наявні правові підстави для задоволення позову.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, особа, яка не брала участь у справі, - Департамент комунальної власності Одеської міської ради, у жовтні 2018 року оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Одеського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2007 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що горище є допоміжним приміщенням багатоквартирного будинку, яке належить співвласникам квартир на праві спільної сумісної власності. Законодавством не передбачено визнання права власності на допоміжні приміщення за окремим співвласником багатоквартирного будинку.

Позивач не надав належні, допустимі та достатні докази на підтвердження знаходження горища і даху будинку в аварійному стані, що загрожував би квартирі позивача, а також докази звернення до експлуатаційної організації з питань належного утримання будинку і погодження з балансоутримувачем проведення ремонтних робіт за власний рахунок.

На час розгляду справи в суді першої інстанції та ухвалення рішення багатоквартирний житловий будинок на АДРЕСА_3 перебував на балансі КП «ЖКС «Порто-Франківський» - комунального підприємства, створеного Одеською міською радою, яке самостійно або в особі свого єдиного уповноваженого органу - представництва по управлінню комунальною власністю, мало повноваження на управління майном комунальної власності та його обслуговування, до якого відносився і багатоквартирний житловий будинок, в якому розташоване горище, право власності на яке визнано за ОСОБА_1 .

Департамент комунальної власності Одеської міської ради є правонаступником представництва по управлінню комунальною власністю.

Враховуючи наведене, немає підстав для висновку, що оскаржуваним судовим рішенням не було вирішене питання про права балансоутримувача будинку, який здійснював його обслуговування на час ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року та залишити в силі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2007 року.

В обґрунтування касаційної скарги зазначав, що Департамент комунальної власності Одеської міської ради не набув право на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки суд не вирішив питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Департамент комунальної власності Одеської міської ради оскаржує рішення, яке не стосувалося його прав та обов`язків, оскільки предметом спору є майно, яке не відносилось на час розгляду справи і не відноситься на теперішній час до майна комунальної власності.

Спірне житлове приміщення є допоміжним та його співвласниками є, зокрема, позивач і відповідачі. Воно не відноситься до нежилих приміщень та не є окремим самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Постанова апеляційного суду про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси порушує принцип юридичної визначеності. Встановлення процесуальних строків має на меті обмеження шляхів зловживання учасниками своїми процесуальними правами та забезпечення державою стабільності відносин, які виникають на підставі судових рішень.

В цій справі Департамент комунальної власності Одеської міської ради оскаржив рішення через 12 років після його ухвалення.

Апеляційний суд обґрунтував своє рішення недопустимими та неналежними доказами, які були подані до апеляційного суду адвокатом Піскуновою О. М. разом з клопотанням про залучення до участі в справі ОСББ «Дворянська-8» у якості третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору.

У судовому засіданні це клопотання не розглядалося, питання про долучення доказів до матеріалів справи не вирішувалося.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Приморського районного суду м. Одеси.

12 листопада 2019 року справа № 2-5870/07 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2021 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 2-3887/2009 (провадження № 61- 17369св20) за позовом ОСОБА_7 до Львівського міського відділу Львівської регіональної філії Центру державного земельного кадастру, Львівського міського управління земельних ресурсів про визнання права власності на спадщину.

Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду виходила з того, що в судовій практиці існують різні підходи щодо застосування норм ЦПК України та ГПК України у відповідних редакціях, якими визначаються строки апеляційного оскарження судових рішень, ухвалених до 15 грудня 2017 року: в одних випадках суди застосовують процесуальні норми, які були чинними на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення, в інших - визнають, що застосуванню підлягають процесуальні норми в редакції, яка діяла безпосередньо перед набранням чинності ЦПК України та ГПК України в новій редакції на підставі Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду, свідчать про різний підхід до застосування Верховним Судом пункту 13 Перехідних положень ЦПК України та пункту 13 Перехідних положень ГПК України, а також присічного річного процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення прокурором, органом державної влади чи органом місцевого самоврядування (поновлення строку на апеляційне оскарження), визначення редакції процесуального закону, який підлягає застосуванню при поданні після 15 грудня 2017 року апеляційної скарги на судові рішення, ухвалені до 15 січня 2012 року. Без відступлення від висновків щодо застосування статей 294, 297 ЦПК України та статті 93 ГПК України (в редакціях, чинних до 15 грудня 2017 року), висловлених Верховним Судом у складі колегій суддів Касаційного господарського суду в постанові від 10 листопада 2020 року у справі № 13/197- 10, а також без уточнення висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 2-1678/05 (провадження № 14-262цс19), правильно сформувати правову позицію у справі № 2-3887/2009 неможливо.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 24 березня 2021 року прийнято до розгляду справу за позовом ОСОБА_7 до Львівського міського відділу Львівської регіональної філії Центру державного земельного кадастру, Львівського міського управління земельних ресурсів про визнання права власності на спадщину за касаційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 29 липня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року (провадження № 14-36цс21).

У справі, яка переглядається, правовідносини є подібними до правовідносин, що є предметом спору у справі № 2-3887/2009, оскільки вирішення спору залежить від застосування статей 294, 297 ЦПК України 2004 року.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, Об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Оскільки справа в подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження в справі, що переглядається, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 2- 3887/2009.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 2-5870/07 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 2- 3887/2009.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Ю. Тітов
Судді:Н. О. Антоненко І. О. Дундар Є. В. Краснощоков М. М. Русинчук