РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2021 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі: головуючого судді Лєдньова Д.М.

при секретарі Вольській К.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 12.01.2018 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 укладено договори позики, згідно якого ОСОБА_1 як позикодавець надав, а ОСОБА_2 , що виступив позичальником, отримав грошові кошти в сумі 1 365 394,13 грн., що є еквівалентом 48 000,00 доларів США, із зобов`язанням повернення до 23.01.2018 року.

Позивач зауважує на ухиленні відповідача від повернення отриманої грошової суми, а тому просить стягнути вказану суму заборгованості, відшкодувати судові витрати.

Ухвалою суду від 27.12.2019 року по справі відкрите загальне позовне провадження.

ОСОБА_2 надано відзив на позовну заяву, в якому зауважено на тому, що вимоги позивача є безпідставними і такими, що пред`влені до неналежного позивача, оскільки за документами, на яких грунтуються вимоги про стягнення суми заборгованості, зокрема договору позики, розписки, учасником правочину вказано особу нерезидента - громадянина Республіки Польща.

У поданих письмових запереченнях сторона також вказує, що договір позики не охоплювався волевиявленням учасника.

В судове засідання позивач надав заяву про можливість слухання справи у його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином.

В судовому засіданні від 15.02.2021 року представнику відповідача надано можливість належним чином підготуватись до розгляду справи, в подальшому - 25.20.2021 року, представник не з`явився, про причини неявки не повідомив.

За таких обставин, суд вважає необхідним ухвалити рішення у відсутності учасників, що відповідає положенням ст. 211, п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України.

Судом встановлено наступні обставини.

Між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 12.01.2018 року укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 як позикодавець надав, а ОСОБА_2 - позичальник, отримав грошові кошти в сумі 1 365 394,13 грн. з умовою повернення позики 23.01.2018 року.

Сторони визначили еквівалент наведеної суми в іноземній валюті, що становить 48 000,00 доларів США.

Відповідно до п.3.3. договору позика вважається наданою позичальнику з моменту надання позичальником розписки.

Згідно п.3.7 договору позичальник зобов`язаний повернути суму позики в гривнях, що є еквівалентом 48 000,00 доларів США за курсом НБУ, встановленим на день повернення коштів.

В той же день сторонами складено розписку про те, що 12.01.2018 року ОСОБА_2 отримав особисто кошти в сумі 1 365 394,13 грн.

Стаття 1046 ЦК України визначає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 1 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

В судовому засіданні за наслідком встановлення характеру правовідносин, які виникли між сторонами, з`ясовано строк та порядок повернення отриманих відповідачем за договорами позики грошових коштів, підтверджено неналежне виконання боржником взятих на себе зобов`язань.

У відповідності до ч.2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Оскільки сторони погодили необхідність повернення позики в гривнях, що є еквівалентом 48 000,00 доларів США за курсом НБУ, встановленим на день повернення коштів, суд, з урахуванням вищевикладеного нормативного врегулювання та встановлених обставин, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в сумі 1 341 600,00 грн. На день ухвалення рішення курс долара США по відношенню до національної валюти - гривні, становить 1 : 27,95.

Суд відхиляє доводи відповідача з приводу того, що відповідний договір ним не укладався.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На думку суду, відповідачем не спростовано належними і достатніми доказами обставини участі в укладенні договору позики, відповідність волевиявлення, пов`язаного із досягненням певних правових наслідків, внутрішньої волі такої сторони.

Так, при визначенні осіб - учасників правочину, сторони вказали їх імена та прізвища, а також реєстраційні номери облікових карток платників податків.

Згідно виданої органом Державної податкової служби картки платника податків відносно ОСОБА_2 особа обліковується за номером НОМЕР_1 .

Саме такий номер наведено у договорі позики, а також у виданій розписці про отримання коштів у реквізитах позичальника.

Суд додаткового звертає увагу на фактичній наявності в розпорядженні позивача копії картки платника податків ОСОБА_2 , що підтверджує виникнення відповідних правовідносин із такою особою.

За таких обставин, позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 141, 258-279 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , заборгованість за договором позики від 12.01.2018 року в сумі 1 341 600,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 9416,67 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Д.М.Лєдньов