справа № 357/677/15-ц
головуючий у суді І інстанції Бондаренко О.В.
провадження № 22-ц/824/5467/2020
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Гаращенка Д.Р.,

за участю секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоп фінанс» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2020 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (правонаступник Товариство з обмеженою відповідальністю «Девелоп фінанс») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Біла Ірина Володимирівна, про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У січні 2015 року ПАТ «КБ «Надра» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Біла І.В., у якому просило:

стягнути солідарно з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором № 333/П/33/2008/840 від 08 травня 2008 року у сумі 637 393 грн 29 коп. та судові витрати у розмірі 3 654 грн.,

стягнути солідарно з ОСОБА_2 заборгованість за договором № 333/П/33/2008/840 від 08 травня 2008 року у сумі 759 349 грн 84 коп. та судові витрати у справі у розмірі 3 654 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 08 травня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 333/П/33/2008/840, за умовами якого відповідачу надано кредитні кошти у сумі 41 360 доларів США із розрахунку 14,69% на рік строком з 08 травня 2008 року по 06 травня 2033 року.

08 травня 2008 року ОСОБА_2 та ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «Девелоп фінанс», уклали договір поруки до кредитного договору, за умовами якого відповідач ОСОБА_2 поручився перед позивачем за належне виконання відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

Відповідачі взяті на себе зобов`язання щодо виплати кредитних коштів у строки, визначені кредитним договором, не виконали.

Тому станом на 03 жовтня 2014 року у відповідачів утворилася заборгованість у розмірі 49 255 доларів США 71 цент (що за курсом НБУ станом на 03 жовтня 2014 року становить 637 393 грн 29 коп.), яка складається з: непогашеного кредиту - 31 376 доларів США 22 центи (що за курсом НБУ станом на 03 жовтня 2014 року становить 406 023 грн 85 коп.), несплачених відсотків - 15 254 доларів США 94 центи (що за курсом НБУ станом на 03 жовтня 2014 року становить 197 406 грн 49 коп.), несплаченої пені за прострочення строків виконання зобов`язань - 1 060 доларів США 07 центів (що за курсом НБУ станом на 03 жовтня 2014 року становить 13 717 грн 83 коп.), та несплаченого штрафу за прострочення строків сплати мінімально необхідного платежу - 1 564,48 доларів США (що за курсом НБУ станом на 03 жовтня 2014 року становить 20 245 грн 12 коп.).

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2015 року позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2019 року скасовано заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 02 квітня 2015 року.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра».

Суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що позивачем пропущений строк звернення до суду з позовом щодо стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 , оскільки останній платіж здійснено 30 червня 2009 року, а наступний платіж мав бути здійснений до 10 липня 2009 року, однак банк звернувся суду із цим позовом 26 грудня 2014 року, тобто поза межами шестимісячного строку.

Позивач у розрахунку посилається на порушення відповідачем умови пункту 4.3 додаткової угоди, однак, до суду не надано доказів того, що між сторонами укладено додаткову угоду, а розрахунок заборгованості сам по собі не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Девелоп Фінанс» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «Девелоп Фінанс».

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо пропуску строку на звернення до суду з позовом щодо стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 та мав задовольнити стягнення заборгованості з поручителя частково.

Відповідно до умов кредитного договору, крім встановлення строку дії договору, сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Оскільки позов пред`явлено 21 січня 2015 року, строк за який суд мав задовольнити стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 починається з 11 серпня 2014 року.

Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. Тому суд першої інстанції мав частково задовольнити вимоги про стягнення заборгованості з поручителя.

Станом на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду правонаступника позивача не було залучено до участі у справі, хоча договір про відступлення права вимоги укладений до ухвалення рішення.

При складанні позовної заяви позивачем допущено технічну помилку в посиланні на пункти кредитного договору, а саме: замість пунктів 3.3.1 та 3.3.3 зазначені пункти 2.2.1 та 2.2.3, але правонаступник позивача не мав можливості надати коректне посилання на пункти кредитного договору.

У матеріалах справи знаходиться кредитний договір, підписаний представником ВАТ «КБ «Надра» з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої, який є доказом наявності взаємних прав та обов`язків для сторін договору.

Відповідачами не надано жодного доказу на підтвердження відсутності заборгованості перед позивачем та не спростовано розрахунок заборгованості, наданий позивачем разом з позовною заявою.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції, на думку апелянта, дійшов помилкового висновку щодо недопустимості розрахунку заборгованості, чим порушив права правонаступника позивача.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року залучено ТОВ «Девелоп Фінанс» у якості правонаступника ПАТ «КБ «Надра» у справі за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Біла І.В., про стягнення заборгованості.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Міхальов А.О. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

Відзив обґрунтований тим, що позивачем пропущений строк звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 . Розрахунок заборгованості відповідача не може бути належним та допустимим доказом її наявності. Договір відступлення права вимоги між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Девелоп Фінанс» укладений 18 травня 2020 року, однак жодного повідомлення про це відповідач не отримувала. На думку представника відповідача, апелянт був обізнаний про вказаний спір, оскільки ПАТ «КБ «Надра» звернувся до суду з указаним позовом у 2015 році, а ухвалу про скасування заочного рішення постановлено 17 вересня 2019 року, про що суд першої інстанції повідомляв учасників справи, у тому числі і позивача. Тому апелянт у період з 18 травня 2020 року по 17 вересня 2020 року мав повідомити суд першої інстанції та відповідачів про нові обставини справи щодо передачі йому права вимоги.

ТОВ «Девелоп Фінанс» подало відповідь на відзив, у якій зазначило про те, що у матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення ПАТ «КБ «Надра» про перегляд заочного рішення від 02 квітня 2015 року та про ухвалення нового рішення від 17 вересня 2020 року, яким відмовлено у задоволенні позову. Представник ТОВ «Девелоп Фінанс» ознайомився з матеріалами цієї справи лише 15 січня 2021 року. В іншому доводи відповіді на відзив є аналогічними доводам апеляційної скарги.

Третя особа, повідомлена належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористалася своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направила.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дійшла висновку про таке.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

З огляду на норми частини 1 статті 1054 ЦК України, колегія апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

З матеріалів справи вбачається, що 08 травня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 333/П/33/2008/840 (далі по тексту - кредитний договір) (а.с. 8-12 т. 1).

Відповідно до умов кредитного договору:

сума кредиту становить 41 360 доларів США;

відсоткова ставка за користування кредитом 14,69 % річних;

строк кредиту до 06 травня 2033 року;

спосіб надання кредиту визначений як зарахування на поточний рахунок обраного тарифного пакету при наявності належним чином оформленої заяви на переказ готівки або видача готівки позичальнику через касу банку при наявності належним чином оформленої заяви на видачу готівки;

Пунктом 2.4 кредитного договору визначено, що у якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, банк укладає в день укладання цього договору з ОСОБА_2 договір поруки.

Звертаючись з позовом, позивач посилався на те, що на підставі і на виконання кредитного договору надав відповідачу кредит. На підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів позивач надав: кредитний договір від 08 травня 2008 року № 333/П/33/2008/840 (а.с. 8-12 т. 1); заяву на видачу готівки від 08 травня 2008 року № 249, відповідно до якої ОСОБА_1 видані кредитні кошти відповідно до кредитного договору № 333/П/33/2008/840 у сумі 40 000 доларів США, що еквівалентно 202 000 грн (а.с. 13 т. 1).

Отже, колегія апеляційного суду встановила, що банк виконав свої зобов`язання за цим договором і вправі вимагати виконання відповідних зобов`язань зі сторони відповідачів на користь банку.

Враховуючи, що спосіб надання кредиту у кредитному договорі визначений як видача готівки позичальнику через касу банку при наявності належним чином оформленої заяви на видачу готівки, призначення платежу, колегія апеляційного суду вважає доведенимфакт надання ОСОБА_1 кредиту.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (частина 2 стаття 527 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).

Пунктом 4.3.3 кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язаний сплачувати мінімально необхідні платежі у розмірі та порядку, визначених п. п. 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 цього договору (а.с. 10 т. 1).

За змістом пунктів 3.3.1, 3.3.2 кредитного договору щомісячна сума мінімального необхідного платежу становить 525 доларів США 97 центів, який позичальник має внести до 10 числа поточного місяця.

Відповідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 03 жовтня 2014 року становить 49 255 доларів США 71 цент (що за курсом НБУ станом на 03 жовтня 2014 року становить 637 393 грн 29 коп.), яка складається з:

непогашеного кредиту - 31 376 доларів США 22 центи (що за курсом НБУ станом на 03 жовтня 2014 року становить 406 023 грн 85 коп.),

несплачених відсотків - 15 254 доларів США 94 центи (що за курсом НБУ станом на 03 жовтня 2014 року становить 197 406 грн 49 коп.),

несплаченої пені за прострочення строків виконання зобов`язань - 1 060 доларів США 07 центів (що за курсом НБУ станом на 03 жовтня 2014 року становить 13 717 грн 83 коп.),

несплаченого штрафу за прострочення строків сплати мінімально необхідного платежу - 1 564,48 доларів США (що за курсом НБУ станом на 03 жовтня 2014 року становить 20 245 грн 12 коп.).

З огляду на норми частини 1 статті 1054 ЦК України, колегія апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах позичальник має довести відсутність заборгованості у зв`язку з належним виконанням зобов`язання щодо повернення грошових коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано доказів сплати заборгованості за кредитним договором у розмірі більшому ніж це зазначено позивачем у розрахунках заборгованості.

Розрахунку заборгованості, що спростовує розмір заборгованості, визначений позивачем, - відповідачем також не наданий.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши, що банк свої зобов`язання щодо надання кредиту виконав, а відповідачами не надано доказів належного та своєчасного виконання своїх зобов`язань щодо повернення грошових коштів, безпідставно дійшов висновку щодо недоведеності наявності та розміру заборгованості за указаним кредитним договором та відмовив у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2020 року ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді, а тому апеляційну скаргу ТОВ «Девелоп Фінанс» необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог скасувати з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Щодо стягнення заборгованості за договором кредиту з поручителя та позичальника, апеляційний суд враховує таке.

08 травня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладений договір поруки.

Відповідно до пункту 1.1 договору поруки ОСОБА_2 поручився перед ВАТ «КБ «Надра» за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором від 08 травня 2008 року № 333/П/33/2008/840, у тому числі повернути до 06 травня 2033 року кредит у сумі 41 360 доларів США, сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 14,99 % річних, сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором, сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня), що підтверджується копією договору поруки (а.с. 14-15 т. 1).

Згідно з пунктом 2.2 договору поруки поручитель зобов`язаний виконати взяті на себе зобов`язання по цьому договору, не пізніше 3 банківських днів з моменту отримання повідомлення від кредитора про невиконання позичальником зобов`язань і необхідності їх виконання поручителем.

Відповідно до пункту 5.3 договору поруки строк його дії закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором та виконанням поручителем своїх зобов`язань, згідно з умовами цього договору.

Відповідно до пункту 2.1 договору поруки кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобов`язання, що витікає з кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобов`язання в цілому в будь-якій його частині не будуть виконанні, а також при умові обов`язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов`язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині).

Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За змістом частин 1, 2 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою. Боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник.

Відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом із тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки, передбачені пунктом 5.3, про його дію до належного виконання зобов`язання позичальником або поручителем не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини 4 статті 559 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми частини 4 статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до пунктів 3.3.1, 3.3.2 кредитного договору позичальник здійснює погашення основної суми кредиту та процентів шляхом сплати щомісячних платежів.

У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості починається обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом.

Тобто банк повинен протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання пред`явити вимоги до поручителя.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань (на час виникнення спірних правовідносин).

Аналогічна правова позиція, викладена Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16.

Крім того, правильне застосування частини 4 статті 559 ЦК України було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), яка у постанові від 13 червня 2018 року виклала висновок про відсутність підстав для відступлення від сталої практики Верховного Суду України й Верховного Суду та вказала, що з огляду на положення другого речення частини 4 статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором, повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

Разом із тим, питання про припинення поруки в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів за вказаним кредитним договором судом першої інстанції не досліджувалося.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно встановив, коли настав строк основного зобов`язання та почав перебіг шестимісячний строк звернення з вимогою до поручителя.

З огляду на викладене, помилковими є висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя у зв`язку з пропуском банком шестимісячного строку, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в цій частині, а з позичальника та поручителя підлягає солідарному стягненню заборгованість за договором, непогашений кредит у розмірі 406 020 грн 84 коп.

Відповідно до пункту 5.2 кредитного договору у випадку прострочення виконання зобов`язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у пункті 3.3.3 цього договору позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

У разі порушення позичальником вимог пункту 4.3 за виключенням п. п. 4.3.3, 4.3.4 цього договору позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної у пункті 1.1 цього договору за кожен випадок (пункт 5.3 кредитного договору) (а.с. 11 т. 1).

Пунктом 3.3.3 кредитного договору визначено обов`язок позичальника вносити мінімальний необхідний платіж за кредитом, визначений у п. 3.3.1 щомісячно до 10 числа поточного місяця.

Пунктом 4.3.3 кредитного договору передбачено обов`язок позичальника сплачувати мінімально необхідні платежі у розмірі та порядку, визначених п. п. 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3. цього договору (а.с. 10 т. 1).

Банком порушується питання про стягнення, зокрема несплаченої пені за прострочення строків виконання зобов`язань та несплаченого штрафу за прострочення строків сплати мінімально необхідного платежу.

І пеня і штраф у цьому випадку є відповідальністю за одне порушення - порядку сплати мінімально необхідних платежів, що є подвійною відповідальністю боржника та суперечить вимогам статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про неможливість одночасного стягнення з боржника пені та штрафу, тому позовні вимоги в цій частині залишаються без задоволення.

Позивач направив позовну заяву за допомогою поштового зв`язку 26 грудня 2014 року.

Погашення заборгованості згідно з умовами кредитного договору визначено періодичними щомісячними платежами.

Оскільки поручитель несе солідарну відповідальність разом зі позичальником у межах шестимісячного строку, тому заборгованість за тілом кредиту, відсотки та пеня підлягають стягненню солідарно за період з 26 червня 2014 року по 26 грудня 2014 року.

З розрахунку заборгованості, наданого банком, та не спростованого відповідачами, вбачається, що останній платіж на погашення тілу кредиту вчинений 30 червня 2009 року, а станом на 26 червня 2014 року заборгованість за тілом кредиту становить 31 376 доларів США 22 центи (що еквівалентно 406 020 грн 84 коп.) та підлягає до стягнення з відповідачів у солідарному порядку.

Загальний розмірі пені, нарахованої за період з 03 жовтня 2013 року по 10 вересня 2014 року становить 1 060 доларів США 07 центів.

Таким чином, пеня за прострочення строків виконання зобов`язання підлягає солідарному стягненню з позичальника та поручителя за період з червня 2014 року по 10 вересня 2014 року у розмірі 636 доларів США 69 центів (що еквівалентно 8 239 грн 02 коп), а за період з 03 жовтня 2016 року до червня 2014 року у розмірі 423 доларів США 38 центів (що еквівалентно 5 478 грн 71 коп.) - лише з позичальника.

Відсотки за користування кредитом нараховані за період з 08 травня 2008 року по 01 жовтня 2014 року у загальному розмірі 15 254 доларів США 94 центи.

Тому, відсотки за користування кредитом за прострочення строків виконання зобов`язання підлягають солідарному стягненню з позичальника та поручителя за період з червня 2014 року по 01 жовтня 2014 року у розмірі 1 203 доларів США 51 центів (що еквівалентно 15 573 грн 96 коп.), а за період з 08 травня 2008 року до червня 2014 року у розмірі 14 051 доларів США 43 центи (що еквівалентно 181 831 грн 12 коп.) - лише з позичальника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді, а тому апеляційну скаргу ТОВ «Девелоп Фінанс» необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог скасувати з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до статті 141 та пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Девелоп фінанс» підлягають до стягнення судові витрати за подання позовної заяви у розмірі 3 654 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 5 481 грн.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоп Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2020 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Девелоп фінанс») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоп фінанс» (правонаступник Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра») заборгованість за договором № 333/П/33/2008/840 від 08 травня 2008 року у сумі 450 078 грн 82 коп., в тому числі: непогашений кредит у розмірі 406 020 грн 84 коп., несплачені відсотки у розмірі 15 573 грн 96 коп., несплачена пеня за прострочення строків виконання зобов`язання у розмірі 8 239 грн 02 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоп фінанс» (правонаступник Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра») заборгованість за договором № 333/П/33/2008/840 від 08 травня 2008 року у сумі 187 309 грн 84 коп. в тому числі: несплачені відсотки у розмірі 181 831 грн 12 коп., несплачена пеня за прострочення строків виконання зобов`язання у розмірі 5 478 грн 71 коп., судові витрати за подання позовної заяви у розмірі 3 654 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 5 481 грн.

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Девелоп фінанс») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення штрафу у розмірі 20 245 грн.

Інформація про стягувача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Девелоп фінанс», місцезнаходження: 01001, місто Київ, провулок Рильського, будинок 4, поверх 6 .

Інформація про боржника: ОСОБА_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Інформація про боржника: ОСОБА_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту судового рішення 22 грудня 2021 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

Д.Р. Гаращенко