УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Українець В.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, визнання договору позики недійсним,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту, визнання договору позики недійсним.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що під час укладення договору позики та акту прийому-передачі грошових коштів він не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, знаходився у стані обмеженої дієздатності. З цієї підстави, посилаючись на положення ст. 223 ЦК України, він просить визнати договір позики та акт прийому-передачі грошових коштів недійсними.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Вбачається, що в провадженні Солом`янського районного суду м. Києва знаходилась справа № 760/19093/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним.

Позивач зазначає, що звертався до суду з позовом про визнання договору позики недійсним з іншої підстави - ст. 225 ЦК України.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним відмовлено.

У новій позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що просить суд визнати недійсним договір позики з підстав, передбачених ст. 223 ЦК України.

Разом з тим, з рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 травня 2021 року вбачається, що при розгляді справи по суті сторона позивача ( ОСОБА_1 ) посилалась і на те, що згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 12 від 09 жовтня 2018 року на час укладення угоди 17 березня 2016 року психічні розлади істотно впливали на здатність ОСОБА_1 усвідомлювати свої дії та керувати ними. Таким чином, на момент укладення спірного правочину, позивач знаходився у стані обмеженої дієздатності, у зв`язку з чим, договір позики є недійсним правочином.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 травня 2021 року залишено без змін.

З цієї постанови вбачається, що апелянт ( ОСОБА_1 ) у своїй апеляційній скарзі посилався на те, що часткове нерозуміння значення своїх дій може бути підставою для обмеження цивільної дієздатності особи. При цьому така обмежено дієздатна має право вчиняти лише певний ряд правочинів, до який спірний правочин не відноситься. За таких умов, з точки зору апелянта суд мав вийти за межі заявлених вимог та визнати оскаржуваний правочин недійсним з підстав його вчинення обмежено дієздатною особою.

Київським апеляційним судом у зазначеній постанові оцінена така підстава для визнання правочину недійсним та вказано наступне.

Зазначена позиція апелянта не може бути прийнята апеляційним судом. У відповідності до положень ст. 36 ЦК України суд дійсно може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, або якщо вона зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, токсичними речовинами, азартними іграми тощо і тим ставить себе чи свою сім`ю, а також інших осіб, яких вона за законом зобов`язана утримувати, у скрутне матеріальне становище.

В той же час цивільна дієздатність фізичної особи є обмеженою з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (ч. 4 ст. 36 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що до укладення спірного договору позивач обмежено дієздатним жодним рішенням суду не визнавався, що не заперечує й сам позивач. За таких умов підстави для розповсюдження на спірний договір правового режиму, встановленого ст. 37 ЦК України, відсутні.

При вирішенні питання про відкриття провадження встановлено, що підстава для визнання оспорюваного договору позики недійсним, передбачена ст. 223 ЦК України, вже була предметом розгляду в справі № 760/19093/16-ц.

За таких обставин, є таке, що набрало законної сили, рішення у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З огляду на наведене, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України у відкритті провадження слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, визнання договору позики недійсним.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: