Справа № 756/9511/21
Провадження № 2/756/5064/21
06 грудня 2021 року місто Київ
Оболонський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Ткач М.М.,
за участі секретаря судового засідання - Тагієва Р.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням зі зняттям із реєстраційного обліку,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням зі зняттям із реєстраційного обліку.
Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Вказує, що відповідач, має зареєстроване місце проживання в даній квартирі, однак фактично не проживає в ній з моменту реєстрації її місця проживання, а саме з квітня 2019 року, оскільки остання згодом виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації. Зазначає, що факт реєстрації відповідача порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, крім того істотно впливає на розмір щомісячних комунальних послуг, які вона змушена платити самостійно.
У згаданій квартирі також зареєстрованим місцем проживання є ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .
Як стверджувала ОСОБА_1 , відповідач не мешкає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , з 2019 року, а тому втратила право користування цим житлом.
З цих підстав позивач просила суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 01 липня 2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням зі зняттям із реєстраційного обліку. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 16.09.2021 клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Крушинського В.В. про виклик свідків у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням зі зняттям із реєстраційного обліку - задоволено. Викликано у судове засідання для допиту в якості свідків: ОСОБА_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 ; ОСОБА_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 ; ОСОБА_7 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 .
16.09.2021 на адресу суду від представника позивача, серед іншого надійшли письмові пояснення, у яких зокрема, зазначається, що у квітні 2019 року знайомий сина позивача ОСОБА_8 , звернувся до позивача з проханням тимчасово зареєструвати місце проживання своєї нареченої ОСОБА_2 , за адресою реєстрації та проживання позивачаза адресою: АДРЕСА_1 . Позивач погодилась, оскільки у її сина були дуже міцні дружні стосунки з ОСОБА_9 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, і ОСОБА_2 виїхала до Російської Федерації на постійне місце проживання.
На адресу суду від представника позивача ОСОБА_10 надійшла заява про долучення доказів від 24.11.2021 року, зокрема нотаріально посвідчені письмові покази свідків, які ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16.09.2021 викликались в судове засідання.
Позивач у засідання суду не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена. Через канцелярію суду від 06.12.2021 року представником позивача ОСОБА_10 було подано письмові пояснення по справі, в яких просив проводити розгляд справи без участі позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала.
Треті особи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялися, про причини неявки суд не повідомили.
За таких обставин та за відсутності заперечень позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно зі ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є співвласником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позивачу, ОСОБА_11 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних долях, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло (а.с. 7-10). ОСОБА_11 відповідно до свідоцтва про смерть від 26.08.2017 виданого відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).
Згідно з витягом з реєстру територіальної громади м. Києва №63011469 від 04.06.2021, за адресою: АДРЕСА_1 , з 16.04.2019 по теперішній час зареєстрована відповідач ОСОБА_2 (а.с. 13).
Факт не проживання відповідача у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується актом про не проживання у квартирі за місцем реєстрації місця проживання від 16.06.2021 року, який підписаний мешканцями будинку АДРЕСА_5 . (а.с. 31).
Як вбачається із листа «КНП Центру медико-санітарної допомоги №1» Оболонського району м. Києва від 15.09.2021, гр. ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно даних обліково-медичної документації до лікарів «КНП Центру медико-санітарної допомоги №1» Оболонського району м. Києва не зверталась, декларація з лікарем відсутня.
Відповідно до відповіді на запит від 31.08.2021 року за №6067/125/51/02-2021 представника позивача ОСОБА_10 до Оболонського УП ГУНП в м. Києві, згідно інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» в Оболонському УП ГУНУП в м. Києві звернень від ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із заявами щодо вчинення їй перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , не зареєстровано.
Водночас, як вбачається із письмових пояснень свідків, які долучені до клопотання про приєднання доказів, ОСОБА_2 не проживає з 16.04.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 , а теперішнє місцезнаходження відповідача свідкам невідомо.
Отже, установлено, що відповідач зареєстрована у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично не проживає за місцем своєї реєстрації, не сплачує комунальні послуги, її особистих речей у квартирі немає, житлом не цікавиться. При цьому, слід зазначити, що ОСОБА_2 не була членом його сім`ї, з позивачем не проживала та не вела спільного господарства.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.321 ЦК України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Так, ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
У відповідності до ч.ч. 1, 4 ст. 156 ЖК УРСР та ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, а саме подружжя їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Отже, за змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
В свою чергу, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 709цс16, від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16 та у постанові Верховного Суду від 09.10.2019 у справі 695/2427/16ц, які містять висновок про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.
Згідно ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення
Таким чином, за порівняльним аналізом ст.ст. 383, 406 ЦК України та ст.ст. 150, 156 ЖК УРСР у поєднанні зі ст. 64 ЖК України слід дійти висновку, що положення ст.ст. 383, 391, 406 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення ст. 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї.
Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 не є і не була членом сім`ї позивача, з ним не проживала та не вела спільного господарства, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, адже за встановлених фактичних обставин справи право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна - позивача у справі на підставі положень ст.ст. 383, 391, 406 ЦК України.
Аналогічний висновок міститься й у постанові Верховного Суду від 06.08.2018 року у справі № 750/9228/17.
За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках і, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
За наведених обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав, в даному випадку шляхом визнання особи відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
За таких обставин, суд вважає, що досліджені судом докази свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Отже, суд дійшов висновку про необхідність визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Щодо заявленої позовної вимоги в частині примусового зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні заявленої позовної вимоги, оскільки визнання особи такою, що втратила право користування житлом тягне за собою підставу для звернення позивача до відповідного органу для зняття цієї особи з реєстрації в даному помешканні.
Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог.
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
Оскільки позивач у поданій заяві просить не стягувати судові витрати з відповідача, враховуючи вимоги ст. 13 ЦПК України, а саме диспозитивність цивільного судочинства, судові витрати покласти на позивача.
Керуючись статтями 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням зі зняттям із реєстраційного обліку - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: невідомо) такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга позивачем подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відомості про сторін:
1.Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 );
2.Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: невідомо);
3. Третя особа - ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: невідомо);
4. Третя особа - ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: невідомо).
Суддя М.М. Ткач