Справа № 558/733/20
номер провадження 2/558/20/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

24 лютого 2021 року смт. Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області, в складі судді одноособово Феха Т.С., при секретарі судового засідання Ковальській Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 червня 2012 року в розмірі 21076,38 гривень.

В позовній заяві позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" вказує про те, що між ним та відповідачем ОСОБА_1 11 червня 2012 року було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого відповідачеві позивачем надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Строки та порядок погашення по кредиту, нарахування відсотків здійснюється згідно Умов та Правил надання банківських послуг.

Банком свої зобов`язання перед відповідачем виконано, однак відповідач ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору № б/н від 11 червня 2012 року щодо повернення суми кредиту та погашення суми заборгованості. Через невиконання відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за вказаним кредитним договором станом на 20 вересня 2020 року виникла заборгованість в розмірі 21076,38 гривень, що складається з: 14745,42 гривень заборгованості за простроченим тілом кредиту; 5199,60 гривень заборгованості за простроченими відсотками; 981,36 гривень заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 150,00 гривень нарахованої пені.

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь 21076,38 гривень заборгованості за кредитним договором № б/н від 11 червня 2012 року та понесені судові витрати.

В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду подав письмову заяву в якій просив справу розглянути за його відсутності, на підставі наявних у справі доказів та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а за відсутності відповідача, повідомленого про час розгляду справи, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 53).

Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання 1 лютого, 11 лютого та 24 лютого 2021 року не з`явився, хоч про час та місце судового розгляду справи був повідомлений у встановленому порядку шляхом надіслання судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача (а.с. 67, 68) та розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, що відповідає вимогам ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Причини неявки в судові засідання відповідач ОСОБА_1 не повідомив, клопотань про проведення судового розгляду справи без його участі, відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавав.

За таких обставин та за наявної згоди представника позивача, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до наступного висновку.

Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами по справі.

Позивачем заявлено клопотання здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1 Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк".

В ході розгляду справи сторони (їх представники) інших заяв та/чи клопотань до суду не подавали.

Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо.

Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

У позовній заяві позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилалось на те, що між ним та відповідачем ОСОБА_1 11 червня 2012 року було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого відповідачеві позивачем надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Строки та порядок погашення по кредиту, нарахування відсотків здійснюється згідно Умов та Правил надання банківських послуг.

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" у позовній заяві зазначає, що своєю заявою, поданою до банку, відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним і відповідачем договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

При укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надавати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З 21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 46-47).

Під час розгляду справи, з досліджених матеріалів справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 11 червня 2012 року звернувся до позивача з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 12). Із змісту такої анкети-заяви встановлено, що вона містить відомості про персональні дані заявника, додаткову інформацію про нього.

У передостанньому розділі анкети-заяви зазначено про те, що ознайомившись із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, заявник виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна» (а.с. 12 зв.).

Проте, анкета-заява не містить відомостей про встановлення будь-якої процентної ставки за користування кредитом чи відповідальності за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитом, а також вид кредитної картки «Універсальна».

Позивачем до суду не надано доказів ознайомлення ОСОБА_1 з Умовами та Правилами надання банківських послуг і підписання їх відповідачем.

Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які наявні у матеріалах справи, підпису позичальника (відповідача) не містять.

У Постанові від 3 липня 2019 року по справі № 342/180/19 Велика Палата Верховного Суду висловила правову позиції відповідно до якої без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Доданий до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить відомостей про ознайомлення відповідача з Тарифами банку.

Надана позивачем анкета-заява не містить відомостей про те, якого саме виду кредитна карта «Універсальна» була видана відповідачеві.

Із змісту розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 11 червня 2012 року, що проведений позивачем станом на 20 вересня 2020 року (а.с. 9) вбачається, що відсотки від суми неповернутого в строк кредиту, які нараховані у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, встановлено у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 84,00%.

Із змісту позовної заяви вбачається, що згідно п. 2.1.1.2.12 Умов та Правил, в редакції, що почала діяти з 1 березня 2019 року, сторони дійшли згоди, що в разі, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд».

Проте, доказів ознайомлення ОСОБА_1 з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в редакції, що почала діяти з 1 березня 2019 року, та підписання їх, позивачем до суду не надано.

В силу вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Банк, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинен надати підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо.

Надані Умови та Правила надання банком кредиту, без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами.

Такі висновки суду узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

При цьому, суд зважає на приписи ч. 6 ст. 81 ЦПК України, згідно якої доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В силу вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивачем не надано до суду доказів того, що відповідач підписував Умови та Правила надання банківських послуг у Приватбанку та що саме в редакції, доданій до позовної заяви, діяли на час підписання відповідачем анкети-заяви такі Умови та правила.

Належних та допустимих доказів, що на час подання позивачеві відповідачем анкети-заяви, сторонами були погоджені усі умови надання кредиту, зокрема, щодо розміру процентної ставки, розміру комісії чи розміру неустойки у випадку невиконання кредитного зобов`язання, позивачем до суду надано не було.

Разом з тим, у розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 11 червня 2012 року, що проведений позивачем станом на 20 вересня 2020 року (а.с. 9) вказано, що заборгованість за кредитом становила 21076,38 гривень, що складається з: 14745,42 гривень заборгованості за простроченим тілом кредиту; 5199,60 гривень заборгованості за простроченими відсотками; 981,36 гривень заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 150,00 гривень нарахованої пені.

Проте, позивачем не доведено, що на час підписання відповідачем анкети-заяви, сторонами були узгоджені такі умови кредитування, як розмір процентів за користування кредитом, розмір неустойки, у випадку несвоєчасного виконання грошового зобов`язання, строк кредитування, тощо.

Відсутність підпису сторін, печатки банку на Умовах та Правилах надання банківських послуг дає підстави вважати, що банком не були узгоджені з споживачем банківських послуг (відповідачем) умови кредитування про умови кредитування банком не був поінформований споживач.

Така правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Дослідженими доказами по справі встановлено, що позивач не надав до суду належних та допустимих доказів, що підтверджували б підстави нарахування прострочених відсотків, відсотків від суми неповернутого в строк кредиту, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 84,00% та підстави нарахування пені.

При цьому, суд враховує, що заявлені до стягнення відсотки, які нараховані позивачем згідно ст. 625 ЦК України, не підлягають до задоволення, оскільки термін дії кредитної картки (до 10/22) ще не закінчився, а відповідно строк виконання зобов`язання ще не настав (а.с. 11). За таких обставин, позовні вимоги позивача про стягнення відсотків відповідно до ст. 625 ЦК України в розмірі 981,36 гривень, є безпідставними.

Беручи до уваги встановлені обставини справи та вказані правові норми, суд приходить до висновку, що порушене право позивача, підлягає захисту, шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитом в розмірі 14745,42 гривень заборгованості за простроченим тілом кредиту, оскільки з доданої до позовної заяви виписки за кредитним договором, довідки про встановлення кредитного ліміту, довідки про видані кредитні картки (а.с. 6-11) вбачається фактичне використання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів позивача.

Вимоги позивача про стягнення 5199,60 гривень заборгованості за простроченими відсотками та 150,00 гривень нарахованої пені не доведені позивачем, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

Позивачем понесені судові витрати, що становлять 2102,00 гривні (а.с. 1) судового збору, сплаченого на час подання до суду позовної заяви.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд покладає на відповідача ОСОБА_1 витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 1470,60 гривень (14745,42 гривень х 2102,00 гривень : 21076,38 гривень = 1470,60 гривень).

Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору не встановлено.

У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на положення ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України № 435-ІV від 16 січня 2003 року.

Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованими.

Відповідно до ст.ст. 526, 1054 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вулиця Грушевського, буд. 1Д, ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 червня 2012 року в розмірі 14745 (Чотирнадцять тисяч сімсот сорок п`ять) гривень 42 копійки заборгованості за кредитом та 1470,60 гривень судового збору.

В решті вимог позивача - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою у порядку та строки, що передбачені ст. 284 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Демидівський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.С. Феха.