Справа № 367/2910/21
Провадження №2/367/4138/2021
УХВАЛА

Іменем України

06 грудня 2021 року суддя Ірпінського міського суду Київської області Кравчук Ю.В. розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

встановив:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування майнової та моральної шкоди, в якій він просить стягнути з відповідача Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Лозівським, Слов`яносербського району, Луганської області, РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 4 000 000 грн. (чотири мільйони гривень), що на день подання позову до суду за офіційним курсом Національного Банку України є еквівалентом 117 717,63 євро (сто сімнадцять тисяч сімсот сімнадцять євро 63 цента); стягнути з відповідача Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Лозівським, Слов`яносербського району, Луганської області, РНОКПП НОМЕР_1 ) майнову шкоду у розмірі 916 164,7 грн. (дев`ятсот шістнадцять тисяч сто шістдесят чотири) гривні 7 копійок, що є еквівалентом 26 946 євро (двадцять шість тисяч дев`ятсот сорок шість євро).

Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII визначається статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлюється особливий правовий режим на цій території, визначаються особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Частиною 4 статті 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права.

Згідно з Віденською конвенцією про дипломатичні зносини від 18 квітня 1961 року, стороною якої є Україна, до іноземної держави, її дипломатичних представництв і консульських установ застосовується судовий імунітет. Відповідно до Положення про дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав в Україні, затвердженого Указом Президента України від 10 червня 1993 року № 198/93, Держава гарантує додержання положень зазначеної Конвенції.

Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, встановлює ЗУ «Про міжнародне приватне право», який застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом.

Стаття 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Відповідно до частини четвертої статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» у тих випадках, коли в порушення норм міжнародного права України, її майну або представникам в іноземній державі не забезпечується такий же судовий імунітет, який згідно з частинами першою та другою цієї статті забезпечується іноземним державам, їх майну та представникам в Україні, Кабінетом Міністрів України може бути вжито до цієї держави, її майна відповідних заходів, дозволених міжнародним правом, якщо тільки заходів дипломатичного характеру не достатньо для врегулювання наслідків зазначеного порушення норм міжнародного права.

Таким чином, Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави.

Найважливішою ознакою для держави є суверенітет, оскільки саме суверенітет становить основну відправну засаду для її правосуб`єктності.

Суверенітет держави має вияв у двох сферах внутрішній та зовнішній. У зовнішній сфері суверенітет означає незалежність, самостійність і непідпорядкованість держави іншим державам.

У міжнародному приватному праві під імунітетом розуміють непідлеглість однієї держави законодавству та юрисдикції іншої. Імунітет ґрунтується на суверенітеті держав, їх рівності та означає, що жодна з них не може здійснювати свою владу над іншою державою, її органами, майном. Це принцип вилучення держави та її органів з-під юрисдикції іншої держави. Судовий імунітет полягає в непідсудності держави без її згоди судам іншої держави.

Таким чином, бути учасником справи в судах іншої держави кожна суверенна держава може тільки з її явно вираженої або мовчазної згоди, висловленої через уповноважених на це осіб.

З метою дотримання норм міжнародного права й норм ЦПК України суди повинні перед вирішенням питання про відкриття провадження у справі надіслати відповідачу у встановленому порядку позовної заяви із додатками і з`ясувати, чи є згода дипломатичного представництва Російської Федерації як компетентного органу держави Російської Федерації на розгляд спору в судах України. З`ясування цього питання має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки від цього залежить, чи має суд право здійснювати подальші процесуальні дії. За відсутності такої згоди іноземна держава не може одержати правового статусу відповідача в цивільному процесі України.

26 квітня 2021 року Ірпінським міським судом Київської області на адресу Посольства Російської Федерації в Україні направлено разом із копією позовної заяви з додатками запит та запропоновано повідомити про те, чи є згода дипломатичного представництва Російської Федерації, як компетентного органу держави Російської Федерації на розгляд даного спору в судах України. Згідно даних трекінгу УДППЗ «Укрпошта» запит вручено адресату 19.05.2021.

20.07.2021 та 15.09.2021 Ірпінським міським судом Київської області повторно на адресу Посольства Російської Федерації в Україні направлено разом із копією позовної заяви з додатками запит та запропоновано повідомити про те, чи є згода дипломатичного представництва Російської Федерації, як компетентного органу держави Російської Федерації на розгляд даного спору в судах України. 20.09.2021 запит вручено адресату, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

04.10.2021 Ірпінським міським судом Київської області на адресу Міністерства закордонних справ України був направлений лист разом із копією позовної заяви з додатками для направлення її до Посольства Російської Федерації в Україні та з`ясування, чи є згода дипломатичного представництва Російської Федерації, як компетентного органу держави Російської Федерації на розгляд даного спору в судах України.

04.11.2021 на вказаний лист суду надійшов лист Міністерства закордонних справ України від 28 жовтня 2021 року № 721/17-636-260. З даного листа вбачається, що у зв`язку зі зверненням Ірпінського міського суду Київської області щодо надання інформації стосовно наявності згоди дипломатичного представництва Російської Федерації чи іншого компетентного органу Російської Федерації на розгляд спору за позовом ОСОБА_1 до РФ в особі Посольства РФ в Україні, Міністерством закордонних справ України, у відповідності до положень статті 32 Віденської конвенції про дипломатичні зносини 1961 року та статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право», Посольству України в РФ було доручено передати до МЗС РФ ноту від 26.10.2021 № 202/22-650- 83977, з проханням поінформувати про згоду РФ на участь у вищевказаній справі. Станом на момент підготовки зазначеного листа відповіді від російської сторони не надходило.

08.11.2021 Ірпінським міським судом Київської області повторно на адресу Міністерства закордонних справ України був направлений лист разом із копією позовної заяви з додатками для направлення її до Посольства Російської Федерації в Україні та з`ясування, чи є згода дипломатичного представництва Російської Федерації, як компетентного органу держави Російської Федерації на розгляд даного спору в судах України.

03.12.2021 на вказаний лист суду надійшов лист Міністерства закордонних справ України від 24 листопада 2021 року № 721/17-636-291. З даного листа вбачається, що у зв`язку із повторним зверненням Ірпінського міського суду Київської області щодо надання інформації стосовно наявності згоди дипломатичного представництва Російської Федерації чи іншого компетентного органу Російської Федерації на розгляд спору за позовом ОСОБА_1 до РФ в особі Посольства РФ в Україні, Міністерством закордонних справ України, у відповідності до положень статті 32 Віденської конвенції про дипломатичні зносини 1961 року та статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право», Посольству України в РФ повторно було доручено передати до МЗС РФ ноту від 23.11.2021 № 202/22-650-93126, з проханням поінформувати про згоду РФ на участь у вищевказаній справі. Станом на момент підготовки зазначеного листа відповіді від російської сторони не надходило

Таким чином, станом на 06 грудня 2021 року дипломатичним представництвом Російської Федерації, як компетентним органом держави Російської Федерації згоди на участь у вказаній цивільній справі в суді України не надано.

Оскільки позовні вимоги пред`явлені до Російської Федерації - держави, що користується судовим імунітетом, яка через свої компетентні органи згоди на залучення її до участі у справі в суді України, як відповідача, не надала, то зазначений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом України, що є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.186ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд звертає увагу на те, що застосування судового імунітету не є відмовою у доступі до правосуддя, оскільки держава може бути учасником справи у своїх національних судах.

Керуючись ст.186 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів із дня її складення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.В.Кравчук