КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА

Справа № 488/4906/19
Провадження № 2/488/254/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09.02.2021 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючої по справі судді Чернявської Я.А.,

за участю секретаря судового засідання Кривопішиної О.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника відповідача Орлової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі засідань суду справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління комунального майна Миколаївської міської ради про визнання права на притримання орендованого майна, -

ВСТАНОВИВ:

24.12.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до Управління комунального майна Миколаївської міської ради, в якій просив визнати за ним - ОСОБА_1 право на притримання орендованого майна загальною площею 235,58 кв.м. по АДРЕСА_1 до повного виконання управлінням комунального майна Миколаївської міської ради рішення апеляційного суду Миколаївської області від 31.03.2017 року по справі № 490/4005/15-ц та рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25.10.2018 року по справі № 488/1841/17.

Обґрунтовуючи позов тим, що 02.01.2003 року між фондом комунального майна Миколаївської міської ради, правонаступником якого є Управління комунального майна Миколаївської міської ради, та позивачем було укладено договір оренди нежитлового приміщення підвалу загальною площею 211,88 кв. м. по АДРЕСА_1 . На підставі угоди про зміни від 01.05.2003 року площа орендованого підвалу була збільшена на 23.7 кв. м, та склала 235,58 кв.м. Відповідно до п. 10.1. вищезазначеного договору, договір було укладено строком на 1 рік до 02.01.2004 року, в подальшому на підставі ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та п. 10.6. договору, вказаний договір було пролонговано до 02.01.2015 року. З листів управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради від 18.11.2014 року, 12.12.2014 року, 05.01.2015 року стало відомо, що управління не бажає продовжувати вищезазначений договір оренди та пропонує звільнити орендоване майно.

На підставі розпорядження фонду комунального майна Миколаївської міської ради від 15.01.2003 року № 10-р, позивачем були проведені ремонтні роботи по поліпшенню орендованого майна площею 235,58 кв. м. по АДРЕСА_1 .

Вказані ремонтні роботи здійснювались на підставі договору підряду № 8 від 07.02.2003 року, укладеного з ПП «СТЕГ», виконання ремонтних робіт підтверджено відповідним актом приймання виконаних робіт за жовтень 2003 року, вартість вказаних робіт склала 72054,51 грн.

Враховуючи те, що строк дії договору оренди від 02.01.2003 року, укладеного між управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради та позивачем було припинено 02.01.2015 року, позивачем від 12.01.2015 року на адресу управління був скерований лист про відшкодування в строк до 02.02.2015 року вартості зроблених невідокремлених поліпшень орендованого майна площею 235,58 кв.м. по АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що вищезазначений лист залишився поза увагою відповідача, позивач вимушений був звернутись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів: рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 31.03.2017 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду від 19.07.2016 року по справі № 490/4005/15-ц та стягнуто з управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради 34 694,00 грн., вартості невідокремлених поліпшень орендованого майна; рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25.10.2018 року, залишеного без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 17.07.2019 року, по справі № 488/1841/17 позовну заяву ОСОБА_1 до управління комунального майна Миколаївської міської ради про стягнення 247 607,00 грн., вартості невідокремлених поліпшень орендованого майна задоволено в повному обсязі.

Вказані рішення набрали законної сили, проте на теперішній час вищезазначені судові рішення Управлінням комунального майна Миколаївської міської ради не виконані.

Для можливості виконання вищезазначених судових рішень в примусовому порядку, позивач звернувся з відповідними заявами до управління державної казначейської служби України у Миколаївській області.

Листом 03-08/1/1190 від 14.11.2019 року управління державної казначейської служби України у Миколаївській області повідомило позивачу, що на розрахункових рахунках Управління комунального майна Миколаївської міської ради відсутні кошти для безспірного списання, а, отже, склалась ситуація коли вищезазначені судові рішення не можливо фактично виконати.

Отже, враховуючи те, що Управлінням комунального майна Миколаївської міської ради досі не виконані судові рішення щодо відшкодування вартості невідокремлених поліпшень орендованого майна у розмірі 282 301, 00 грн., позивач вважає, що у нього виникло законне право притримати орендоване майно загальною площею 235.58 кв, м, по АДРЕСА_1 .

На підставі того, що зазначене питання не можливо вирішити в позасудовому порядку, позивач звернувся до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив про задоволення позову з підстав викладених в ньому.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позову, підкреслила, що повернення коштів за ремонтні роботи це гарантоване право позивача за рішенням суду набувшим законної сили, а повернення комунального майна з оренди це його обовязок відповідно до договору оренди, який закінчився в 2015 року. Також в договорі аренди взагалі не зазначено обставин щодо притримання майна, що відповідно до законодавства повинно бути обумовлено.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, взявши до уваги думку сторін по справі знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається те, що 02.01.2003 року між фондом комунального майна Миколаївської міської ради, правонаступником якого є Управління комунального майна Миколаївської міської ради, та позивачем було укладено договір оренди нежитлового приміщення підвалу загальною площею 211,88 кв. м. по АДРЕСА_1 . На підставі угоди про зміни від 01.05.2003 року площа орендованого підвалу була збільшена на 23.7 кв. м, та склала 235,58 кв.м. Відповідно до п. 10.1. вищезазначеного договору, договір було укладено строком на 1 рік до 02.01.2004 року, в подальшому на підставі ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та п. 10.6. договору, вказаний договір було пролонговано до 02.01.2015 року. З листів управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради від 18.11.2014 року, 12.12.2014 року, 05.01.2015 року стало відомо, що управління не бажає продовжувати вищезазначений договір оренди та пропонує звільнити орендоване майно.

На підставі розпорядження фонду комунального майна Миколаївської міської ради від 15.01.2003 року № 10-р, позивачем були проведені ремонтні роботи по поліпшенню орендованого майна площею 235,58 кв. м. по АДРЕСА_1 . Вказані ремонтні роботи здійснювались на підставі договору підряду № 8 від 07.02.2003 року, укладеного з ПП «СТЕГ», виконання ремонтних робіт підтверджено відповідним актом приймання виконаних робіт за жовтень 2003 року, вартість вказаних робіт склала 72054,51 грн.

Враховуючи те, що строк дії договору оренди від 02.01.2003 року, укладеного між управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради та позивачем було припинено 02.01.2015 року, позивачем від 12.01.2015 року на адресу управління був скерований лист про відшкодування в строк до 02.02.2015 року вартості зроблених невідокремлених поліпшень орендованого майна площею 235,58 кв.м. по АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що вищезазначений лист залишився поза увагою відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 31.03.2017 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду від 19.07.2016 року по справі № 490/4005/15-ц та стягнуто з управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради 34 694,00 грн., вартості невідокремлених поліпшень орендованого майна.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25.10.2018 року, залишеного без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 17.07.2019 року, по справі № 488/1841/17 позовну заяву ОСОБА_1 до управління комунального майна Миколаївської міської ради про стягнення 247 607,00 грн., вартості невідокремлених поліпшень орендованого майна задоволено в повному обсязі.

Вказані рішення набрали законної сили, проте на теперішній час вищезазначені судові рішення Управлінням комунального майна Миколаївської міської ради не виконані.

Отже, враховуючи те, що Управлінням комунального майна Миколаївської міської ради досі не виконані судові рішення щодо відшкодування вартості невідокремлених поліпшень орендованого майна у розмірі 282 301, 00 грн., позивач вважає, що у нього виникло законне право притримати орендоване майно загальною площею 235.58 кв, м, по АДРЕСА_1 .

Проте суд не погоджується з такою позицією позивача, щодо його законного права на притримання орендного майна, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту статей 11,15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Вказане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду наведеної у постанові від 06.02.2019 року у справі № 522/12901/17-ц (провадження 14-503цс18).

Судом достовірно встановлено, що на підставі рішення апеляційного суду Миколаївської області від 31.03.2017 року по справі 490/4005/15-ц стягнуто з відповідача 34 694,00 грн., та на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25.10.2018 року, залишеного без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 17.07.2019 року по справі №488/1841/17 стягнуто 247 607, 00 грн.

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Видатки на виконання заходів, передбачених Міською цільовою програмою про виконання рішень про стягнення коштів з виконавчих органів Миколаївської міської ради на 2019-2022 роки, затвердженою рішенням Миколаївської міської ради від 21.12.2018 № 49/29 необхідно здійснювати по КПКВК 0210180 «Інша діяльність у сфері державного управління» КЕКВ 2800 «Інші видатки».

Механізм виконання органами Державної казначейської служби України рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників -бюджетних установ, які обслуговуються в органах казначейства, визначає Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 № 45.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до абзацу 3 пункту 25 Порядку у разі наявності у боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється лише за цією бюджетною програмою. При цьому положення пунктів 28-34 цього Порядку застосовуються лише щодо зазначеної бюджетної програми.

Пунктом 31 Порядку передбачено, що у разі коли за визначеними органом Казначейства кодами класифікації видатків бюджету, за якими здійснюється безспірне списання коштів, відсутні відкриті асигнування (кошти на рахунках) або до кінця бюджетного періоду їх недостатньо для виконання судового рішення, орган Казначейства надсилає боржнику або бюджетній установі, що здійснює централізоване обслуговування боржника, вимогу щодо необхідності вжиття заходів для встановлення таких асигнувань або здійснення інших дій, спрямованих на виконання судового рішення.

Якщо у боржника або бюджетної установи, що здійснює централізоване обслуговування боржника, недостатньо відкритих асигнувань (коштів на рахунках) для виконання виконавчого документа, безспірне списання коштів здійснюється частково. На виконавчому документі ставиться відмітка про обсяг списаних коштів, яка засвідчується підписом відповідальної особи, скріпленим гербовою печаткою.

Боржник або бюджетна установа, що здійснює централізоване обслуговування боржника, зобов`язані протягом одного місяця після надходження зазначеної вимоги надіслати органу Казначейства письмове повідомлення про заходи, вжиті ними з метою виконання судового рішення, та у разі, коли в результаті здійснення таких заходів не забезпечено виконання судового рішення у повному обсязі, - надсилати щомісяця повідомлення про вжиті заходи.

Враховуючи вищевикладене, виконання рішень вищезазначених судів слід здійснювати відповідно до Міської цільової програми про виконання рішень про стягнення коштів з виконавчих органів Миколаївської міської ради на 2019-2022 роки, затвердженої рішенням Миколаївської міської ради від 21.12.2018 № 49/29.

Крім того, відповідно до ст. 594 Цивільного кодексу України, кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов`язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов`язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов`язання.

Однією з необхідних умов для застосування даної норми є саме правомірне володіння річчю кредитора, у позивача дана умова відсутня, оскільки строк дії договору оренди нежитлового приміщення закінчився 02.01.2015 року.

Крім того, в провадженні Корабельного районного суду м. Миколаєва розглядається справа № 488/4968/15-ц за позовом управління комунального майна Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по орендній платі, неустойки та повернення орендованого майна, загальною площею 235,58 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто, позивач не повертаючи орендоване майно у комунальну власність, порушує комунальне право на володіння та розпорядження своїм майном та отримання коштів за його оренду.

Відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Таким чином, оскільки на підставі п. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Позивач не повернув об`єкт оренди, то він володіє ним не на законних підставах.

За ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 ЦК України).

Отже, із зазначених норм слідує, що сторони для застосування притримання як способу забезпечення зобов`язання повинні передбачити такі умови в договорі, в іншому випадку правочин є нікчемним (тобто таким, що не створює жодних правових наслідків).

Судом встановлено, що в договорі оренди не передбачено умов притримання, як способу забезпечення зобов`язання.

Враховуючи вищенаведене, можна дійти висновку, що застосування заходів притримання є правомірним при дотримання письмової форми правочину щодо застосування заходів притримання, якщо таке право безпосередньо не передбачено в законі.

В разі притримання кредитором речі у спосіб, що не відповідає вимогам закону, останній порушує право власності боржника щодо вільного володіння, користування та розпорядження своєю власністю, яке є непорушним в силу ст. 41 Основного Закону України, а боржник має право пред`явити вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння.

У справі № 3/115-09 від 19 січня 2011 р. ВГСУ, передаючи справу на новий розгляд, звернув увагу на необхідність дотримання письмової форми правочину при застосуванні приримання як способу забезпечення зобов`язання. Суд встановив, що передбачене ст. 594 Цивільного кодексу України право притримання, відповідно до вимог ст. 546 Цивільного кодексу України, є видом забезпечення виконання зобов`язання. Правочини щодо забезпечення виконання зобов`язання, в силу ст. 547 Цивільного кодексу України, вчиняються у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З огляду на зазначене у позивача відсутні правові підстави для визнання за ним права на притримання орендованого майна, що є комунальною власністю територіальної громади міста Миколаєва, а виконання рішення суду необхідно здійснювати по законодавчо закріпленому порядку, враховуючи наведене суд не знаходе підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 274-275, 279, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління комунального майна Миколаївської міської ради про визнання права на притримання орендованого майна відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення суду в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повне найменування сторін та учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Відповідач Управління комунального майна Миколаївської міської ради, 54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, .

Повний текст рішення складений 19.02.2021 року.

Суддя: Я.А. Чернявська