ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9549/21 Справа № 204/5711/2014-ц Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т.О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Макарова М.О.

за участю секретаря судового засідання Бондаренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначений позов ПАТ «КБ «Надра» мотивувало тим, що 12 грудня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 8/2006/840-К/648-Н, згідно з яким останній надано кредит у розмірі 50 000 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,5 % та кінцевим терміном повернення 10 грудня 2026 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором у цей же день між банком та ОСОБА_2 , було укладено договір поруки № 648/1-Н, згідно з яким ОСОБА_2 поручився перед банком за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору в повному обсязі.

Позичальник належним чином не виконував взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яку банк солідарно просив стягнути з відповідачів на свою користь.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором станом на 04 липня 2014 року в розмірі 46 720,658 доларів США та 141 550,64 грн, із яких: заборгованість за кредитом в розмірі 43 067,06 доларів США; заборгованість за процентами 3 653,60 доларів США; заборгованість за комісією 1 577,93 доларів США, що еквівалентно 18 684,43 грн; пеня 5 376,25 доларів США, що еквівалентно 63 660 грн; штраф 5 000 доларів США, що еквівалентно 59 205,50 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 лютого 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 43.067 доларів США 06 центів, заборгованість за відсотками у розмірі 3.653 долари США 60 центів, усього 46.720 доларів США 65 центів. Стягнуто заборгованість за комісією у розмірі 18.684 грн.43 коп.

Вирішено питання стосовно судових витрат.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Другий та третій абзац резолютивної частини рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 11 лютого 2015 року виклав у такій редакції: «Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 12 грудня 2006 року в загальному розмірі 47 038,88 доларів США та 20 352,96 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 43 067,05 доларів США; заборгованості за процентами 3 971,83 доларів США та заборгованості за комісією 20 352,96 грн». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 24 червня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2018 року скасував, справу направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 11 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 12 грудня 2006 року № 8/2006/840-К/648-Н в загальному розмірі 46 720,65 доларів США, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 43 067,05 доларів США; заборгованості за процентами 3 653,60 доларів США.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо судового збору.

Постановою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2021 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. Справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 лютого 2015 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона здійснювала погашення заборгованості за кредитом, розрахунок банку позбавляє можливості встановити реальну суму заборгованості, оскільки він не деталізований, комісію нараховано неправомірно.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник належним чином не виконувала взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за тілом кредиту у розмірі 43 067,06 доларів США, заборгованість за процентами у розмірі 3 653,60 доларів США та заборгованість за комісією у розмірі 18 684,43 грн, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 8/2006/840-К/648-Н, згідно з яким останній надано кредит у розмірі 50 000 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,5 % та кінцевим терміном повернення 10 грудня 2026 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором у цей же день між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 648/1-Н, згідно з яким ОСОБА_2 поручився перед банком за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору в повному обсязі.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у позичальника станом на 04 липня 2014 року утворилась заборгованість у сумі 46 720,65 доларів США та 141 550,64 грн, з яких: заборгованість за кредитом 43 067,06 доларів США; заборгованість за процентами 3 653,60 доларів США; заборгованість за комісією 1 577,93 доларів США, що еквівалентно 18 684,43 грн; пеня 5 376,25 доларів США, що еквівалентно 63 660 грн; штраф 5 000 доларів США, що еквівалентно 59 205, 50 грн.

Також встановлено, що у пункті 1.1 кредитного договору передбачений термін повернення кредиту, а пунктами 3.3.1 та 3.3.2 цього договору передбачено також обов`язок з погашення кредиту щомісячно до 10-го числа поточного місяця в сумі, яка складає 617,65 доларів США.

Згідно з розрахунком, складеним банком станом на 04 липня 2014 року, та квитанцією від 11 вересня 2013 року, останній платіж було здійснено ОСОБА_1 11 вересня 2013 року.

Згідно з висновком судово-економічної експертизи від 24 листопада 2017 року експерту не надається за можливе здійснити розрахунки заборгованості за кредитним договором від 12 грудня 2006 року в розрізі платежів. В той же час, за даними бухгалтерського обліку ПАТ «КБ «Надра» документально підтверджується наявність заборгованості по клієнту ОСОБА_1 у наступних розмірах: по кредиту 43 067,05 доларів США; за процентами 3 971,83 доларів США; по оплаті за управління кредитом 1 718,82 доларів США.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За приписами частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Згідно частини другої статті 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року в справі № 6-223цс16 зроблено висновок, що «визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів».

Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з пунктами 4.2.3, 4.2.4 кредитного договору, укладеного між сторонами, банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій, якщо позичальник протягом 14 днів від дати отримання вимоги банку про надання додаткових засобів забезпечення виконання зобов`язання згідно з пунктами 4.2.2 цього договору, не надасть таких засобів (шляхом укладення відповідного договору), або запропоновані засоби не влаштують банк. Вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, інших платежів передбачених цим договором та можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий мінімальний платіж у термін, визначений пунктом 3.3.3 цього договору, а також не уклав договір іпотеки, визначеному у пункті 2.1 цього договору, у строк зазначений у пункті 4.3.4 цього договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 20, 21, 25, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року в справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) зроблено висновок, що «частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Велика Палата Верховного Суду вважає, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором»; «…суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту»; «…порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами».

Аналіз змісту позовної заяви, в якій банк як на підставу позову посилається на положення статті 1050 ЦК України, наданого позивачем розрахунку заборгованості, а також кредитного договору, укладеного до грудня 2026 року, свідчить, що предметом позову в справі, що переглядається, є дострокове стягнення всієї суми кредитної заборгованості.

Враховуючи , що між ОСОБА_1 та позивачем виникли кредитні відносини і кредитний договір є споживчим, тому на спірні правовідносини поширюються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема частини десятої статті 11 вказаного Закону, якою визначено порядок дострокового стягнення кредитної заборгованості за договорами про надання споживчого кредиту.

Як видно із матеріалів справи, банк не надсилав боржникам вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості, а відтак не виконав умови договору передбачені п.п. 4.2.3, 4.2.4 , якими врегульовано порядок дострокового погашення кредиту.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Встановивши, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредит для споживчих потреб, а позивачем не дотримано передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» порядок дострокового стягнення усієї заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, суду першої інстанції слід було відмовити в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором саме з цієї підстави, а в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , як таких, що випливають з правочину, укладеного для забезпечення виконання зобов`язання договору поруки, з підстав відсутності порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою.

Враховуючи зазначене, на підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, з позивача на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1827 грн, за розгляд касаційних скарг у розмірі 16 190 грн. Крім того, з позивача на користь ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати понесені останньою за судово-економічну експертизу у розмірі 3376,8 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2015 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 21 393,8 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: