ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року

м. Черкаси

справа № 710/1734/20 провадження № 22-ц/821/2020/21 категорія 307000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Єльцова В.О., Василенко Л.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

представник позивача адвокат Різник Юрій Сергійович

відповідач: Матусівська сільська рада

треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Приватний нотаріус Шполянського районного нотаріального округу Центрального міжрегіонального управляння Міністерства юстиції (м. Київ) Курінний Анатолій Васильович;

ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Різника Юрія Сергійовича на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 31 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Матусівської сільської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Шполянського районного нотаріального округу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Курінний Анатолій Васильович, ОСОБА_2 про визнання додаткового строку для прийняття спадщини, у складі: головуючого судді Симоненко О.В., дата складання повного тексту 09.09.2021 року.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Матусівської сільської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та просив суд визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю у три місяці з дня набрання рішення суду законної сили. Також просив стягнути судовий збір та витрати на правову допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 31 серпня 2021 року позов задоволено частково.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю в три місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили, для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 31 серпня 2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Різник Ю.С. оскаржив його до суду апеляційної інстанції.

Просить суд скасувати рішення суду в частині відмови щодо стягнення судових витрат та постановити нову, якою задовольнити вимоги позивача та стягнути з Матусівської сільської ради на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 15000,00 грн. та судовий збір в розмірі 840, 80 грн.

Також стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції не послався норму права, відповідно до якої суд при вирішенні розподілу судових витрат (в разі задоволення позовних вимог) має право відмовити у їх розподілі/стягненні.

Вважає, що розмір витрат на правову допомогу, що заявлений у цивільній справі в розмір 15000,00 грн. є цілком співмірними (реально понесені) з наданими адвокатом Різник Ю.С. послугами та підтверджений в установленому порядку належними доказами у справі, на що районний суд при вирішенні спору та розподілу судових витрат належної уваги не звернув.

Крім того, зазначає, що ч. 1 ст. 137 ЦПК України передбачено лише один випадок щодо відмови у стягненні витрат на правничу допомогу, коли така допомога була надана за рахунок держави в порядку надання безоплатної правової допомоги.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 15 вересня 2021 року ОСОБА_1 сплатив адвокату Різник Ю.С. 3000,00 грн., а тому апелянт просить суд стягнути з Матусівської сільської ради витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у вказаному розмірі.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника Матусівської сільської ради Слободяник В.В. зазначено, що вимоги викладені в апеляційній скарзі відповідач не визнає повністю.

Вказує, що Матусівська сільська рада не є зацікавленою стороною в даній справі, так як являється в даній справі відповідачем в силу норм матеріального права, а не стороною, яка порушила право позивача.

Матусівська сільська рада при розгляді справи дотримувалась вимог ст. 19 Конституції України діяла лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законом України.

Як видно зі змісту справи, клопотання про зупинення провадження по справі від 15.03.2021 року було подано, так як Матусівська сільська рада, як орган яким ніби то посвідчено заповіт ОСОБА_3 має сумніви, щодо його дійсності. Як зазначено в даному клопотанні, Матусівська сільська рада посилалась на те, що з 20 листопада 2020 року на першій сесії приступила до своїх повноважень нова голова та новий секретар Матусівської сільської ради. Першою справою нового керівництва сільської ради була вимога до колишнього секретаря Матусівської сільської ради передати всі документи, в т.ч. і заповіти, журнали нотаріальних дій, на що вона відмовилась. Тому, було по даному факту порушено кримінальну справу № 0000101 від 16.02.2021 року.

Крім того, в лютому 2021 року було виявлено факт підроблення документів та печатки сільської ради, що стосуються реєстрації заповітів, по даному факту також відкрито кримінальне провадження від 22.02.2021 року.

Тому, Матусівська сільська рада жодним чином не перешкоджала розгляду справи, а лише сприяла повному і всебічному з`ясуванню обставин, для винесення судом обґрунтованого рішення. При цьому, позивач фізично не міг понести ні фінансових витрат, ні втрати часу.

Наголошує, що розгляд справи затягувався, зокрема, по тій причині, що позовна заява не була належним чином підготовлена, як того вимагає ст. 175 ЦПК України.

Отже, дії по затягуванню судового процесу представником позивача здійснено свідомо для отримання більшої суми гонорару по даній справі.

Матусівська рада заперечує проти стягнення з неї судового збору в розмірі 840,80 грн. так як не з вини Матусівської сільської ради позивач прострочив терміни прийняття спадщини за заповітом. Матусівська сільська рада заперечує проти стягнення з неї витрат на правову допомогу в загальній сумі 18000,00 грн., так як враховуючи вище зазначене, не з вини відповідача затягувалась дана справа, а за умислом представника позивача. Крім того, дана сума не є обґрунтована і в тому розумінні, що в даному випадку б Матусівська сільська рада з початку розгляду справи і до винесення судового рішення мала б вчиняти перепони позивачу чи його представнику в розгляді справи, чого взагалі не було і як внаслідок представник позивача даного факту і не доведено.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Різника Ю.С. не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зважаючи на те, що позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення у повному обсязі, та доводи апеляційної скарги зводяться саме до незгоди з висновками суду в частині відсутності правових підстав для стягнення сдового збору та витрат на правничу допомогу, у визначеному позивачем розмірі, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_1 , адже, згідно ч.1 ст.13, ч.1 ст.367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з Матусівської сільської ради судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що Матусівська сільська рада є відповідачем за позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини в силу норм матеріального права, та не залежно від її позиції щодо вирішення цього питання, при цьому іншого шляху відновлення права спадкоємця, який пропустив строк звернення із відповідною заявою про прийняття спадщини, законодавством не передбачено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною першою статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частиною першою статті 60 ЦПК України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до частини другої статті 15 ЦПК представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом. Відповідачем по даній справі позивач визначив Матусівську сільську раду, посилаючись на п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зазначила, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

У ході розгляду цієї справи судом першої інстанції було встановлено, що Матусівська сільська рада є належним відповідачем. Крім того, відповідач визнала позов, та не заперечувала про визначення додаткового строку позивачу для прийняття спадщини.

Представник позивача просив суд стягнути судовий збір та витрати на правову допомогу, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції.

На підтвердження своїх вимог надав договір № 1/15/07/2020 про надання правової допомоги від 15.07.2020 року підписаного між замовником ОСОБА_1 та виконавцем адвокатом Різником Ю.С., квитанції до прибуткового касового ордеру № 3 від 30.08.2021 року про сплату 15 000,00 грн. та № 5 від 15.09.2021 року про сплату 3000.00 грн., акти прийому передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 30.08.2021 року та від 15.09.2021 року до договору № 1/15/07/2020.

В зв`язку з вищевикладеним колегія суддів приходить до висновку, що Матусівська сільська рада є відповідачем за позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини в силу норм матеріального права, та не залежно від її позиції щодо вирішення даного питання, при цьому іншого шляху відновлення права спадкоємця, який пропустив строк звернення із відповідною заявою про прийняття спадщини, законодавством не передбачено. За таких обставин, враховуючи принцип розумності та справедливості, понесені витрати позивачем мають бути залишені за його рахунок.

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Різника Юрія Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 31 серпня 2021 року в частині відмови в стягненні судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до Матусівської сільської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Шполянського районного нотаріального округу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Курінний Анатолій Васильович, ОСОБА_2 про визнання додаткового строку для прийняття спадщини залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2021 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді В.О. Єльцов

Л.І. Василенко