Ухвала

22 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 694/966/21

провадження № 61-20490ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М.(суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 09 вересня

2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом

до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позовна заява мотивована тим, що батьками ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області

від 19 грудня 2005 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 80 грн, щомісячно починаючи з 10 листопада 2005 року

і до повноліття дочки.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області

від 10 жовтня 2013 року у справі 694/1374/13-ц позов Органу опіки та піклування Звенигородської міської ради в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя

особа - Служба у справах дітей Звенигородської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задоволено частково. Позбавлено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позбавлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 . У задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів з ОСОБА_3 відмовлено.

В мотивувальній частині рішення зазначено про те, що суд при вирішенні спору не може задовольнити вимоги Органу опіки та піклування Звенигородської міської ради про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей на користь Звенигородської школи-інтернату або їхньої бабусі ОСОБА_2 .

Відповідно до розпорядження Звенигородської районної державної адміністрації від 18 жовтня 2013 року дитині ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини позбавленої батьківського піклування.

Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, у витратах, пов`язаних з утриманням дитини, участі не приймає.

Посилаючись на те, що особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а встановлення опіки та піклування не припиняє права дитини на отримання, зокрема, аліментів, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі Ѕ частини всіх доходів, але не менше як 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області

від 09 вересня 2021 року (у складі судді Сакун Д. І.) позов ОСОБА_2 задоволено.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 травня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 908 грн судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1 000 грн.

В частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць рішення підлягає до негайного виконання.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року

(у складі колегії суддів: Василенко Л. І., Єльцова В. О., Карпенко О. В.) рішення Звенигородського районного суду Черкаської області

від 09 вересня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору в розмірі 908 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким судовий збір в розмірі 908 грн компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

07 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду

з касаційною скаргою на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 09 вересня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про закриття провадження у справі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала,

що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду

на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 05 липня 2021 року справу № 694/966/21 визнано малозначною та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Предметом спору у цій справі є стягнення аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі

ј частини всіх доходів, але не менше як 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Як вбачається з мотивувальної частини постанови Черкаського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року, апеляційний суд визначив справу № 694/966/21 малозначною на підставі пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України та здійснив розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення сторін.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга, відноситься до категорії малозначних в силу вимог процесуального закону, які відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню,

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 09 вересня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк