Справа № 459/1995/20 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/811/3277/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 30 вересня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про зняття арешту з майна.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік, ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина за законом на квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , однак державним нотаріусом Стеців М.Р. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з наявністю трьох арештів на квартиру. Зазначає, що у жовтні 2019 року звернулася до Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області з проханням зняти арешт із спадкового майна, однак отримала відповідь, що відповідач не має змоги зняти арешти, оскільки згідно з даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень відсутні відомості про накладення арештів на дану квартиру. Зазначає, що постановами державного виконавця відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції № 1955-8 від 07.02.2006 року, № 2006-8 від 12.05.2006 року та № 1316-8 від 24.02.2007 року накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 , з матеріалами виконавчих проваджень ознайомитися неможливо через сплив терміну їх зберігання, однак з постанов про арешт майна боржника вбачається, що підставою для накладення арештів були виконавчі листи про стягнення заборгованості за теплопостачання на користь КП «Червоноградтеплокомуненерго». Вважає, що жодної заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 немає, що підтверджується довідкою № 6788 від 04.12.2019 року, виданою КП «Червоноградтеплоенерго». З наведених підстав просить зняти арешт та заборону відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , який накладений постановами державного виконавця відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.02.2006 року № 1955-8, №2006-8 від 12.05.2006 року; №1316-8 від 24.02.2007 року.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 30 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Апелянт стверджує, що постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій є належним доказом того, що вона є спадкоємицею майна після смерті свого чоловіка і єдиною підставою для затримки у видачі їй свідоцтва про право на спадщину нотаріусом є наявні арешти на спірну квартиру. Зазначає, що нею були подані докази про відсутність заборгованості за комунальні послуги, в тому числі про відсутність заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення, а тому залучати до участі у справі КП «Червоноградводоканал», як співвідповідача у справі, вона не вважала за необхідне. Вказує, що вона не є стороною виконавчого провадження, а відтак не має можливості захистити свої права шляхом звернення до суду із скаргою в межах виконавчого провадження. На думку апелянта відсутні обставини, через які було накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України)

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов пред`явлено до неналежного відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належала квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 23 травня 2005 року, виданим Бюро приватизації комунального підприємства «Червонограджитлокомунсервіс» та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8102368 від 18 серпня 2005 року (а.с. 13-14).

Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 07 березня 2019 року, виданим Червоноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, підтверджується, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Державним нотаріусом позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 , так як державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори Стеців М.Р. виявлено наявність трьох арештів на вищезазначену квартиру, що є підставою для відмови ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане нерухоме майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 16 січня 2020 року.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №1955-8 від 07 лютого 2006 року, при примусовому виконанні виконавчого листа №2-4550, виданого 23.03.2005 року Червоноградським міським судом про стягнення із ОСОБА_2 на користь КП «Червоноградтеплокомуненерго» 1071, 08 грн. заборгованості та 25, 50 грн. держмита на користь держави, накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 , а саме: квартиру АДРЕСА_2 .

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції №2006-8 від 12 травня 2006 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, при примусовому виконанні виконавчого листа №2-2873, виданого 25.04.2005 року Червоноградським міським судом про стягнення із ОСОБА_2 судових витрат у розмірі 25,5 грн., накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 , а саме: квартиру АДРЕСА_2 .

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №1316-8 від 24 лютого 2007 року, при примусовому виконанні виконавчого листа №2-4446, виданого 20.08.2005 року Червоноградським міським судом про стягнення із ОСОБА_2 на користь КП «ЧВК» 733, 62 грн. заборгованості, накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 , а саме: квартиру АДРЕСА_2 .

З листа Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції № 10167/15.11-22/17532 від 01.11.2019 року вбачається, що Червоноградський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції не має змоги зняти накладені арешти на квартиру АДРЕСА_2 , оскільки в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутні відомості про накладення арештів на вищезазначену квартиру у зв`язку з тим, що такі були накладені у 2006-2007 роках, а система, в якій реєструються виконавчі провадження, була створена у 2008 році.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Пунктом 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» передбачено, що особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

При цьому вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 607/3894/17.

Згідно з абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 пред`явила позовні вимоги до Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

З огляду на те, що боржник ОСОБА_2 помер, суд першої інстанції вірно зазначив в оскаржуваному рішенні, що належним відповідачем у даному спорі про зняття арешту з належного йому на день смерті майна є особа, в інтересах якої накладено арешт, тобто КП «Червоноградтеплокомуненерго» та КП «Червоноградводоканал», яких позивачем не було залучено до участі у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Матеріалами справи безспірно підтверджується, що КП «Червоноградводоканал» є стягувачем у виконавчому провадженні про стягнення на його користь з ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 733,62 грн., в межах якого накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 , до майна, належного на праві власності ОСОБА_2 , належить і квартира АДРЕСА_2 .

Матеріалами справи також безспірно підтверджується, що КП «Червоноградтеплокомуненерго» є стягувачем у виконавчому провадженні про стягнення на його користь з ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 1071.08 грн., в межах якого накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 , до майна, належного на праві власності ОСОБА_2 , належить і квартира АДРЕСА_2 .

За вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який враховуючи те, що ОСОБА_1 звернулася з позовними вимогами про зняття арешту з квартири АДРЕСА_2 до Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), дійшов до правильного висновку, що позивач пред`явила позов до неналежного відповідача, не реалізувала своє право на звернення до суду з клопотанням про заміну первісного відповідача належним відповідачем, а саме КП «Червоноградтеплокомуненерго» та КП «Червоноградводоканал», що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Таким чином, КП «Червоноградводоканал», «КП «Червоноградтеплокомуненерго» є особами, в інтересах яких накладено арешт, тобто, є належними відповідачами, яких не залучено до розгляду даної справи, що суд першої інстанції правомірно вважав підставою для відмови у задоволенні позову.

За вищенаведеного, доводи апелянта про відсутність на даний час заборгованості по оплаті послуг з водопостачання, водовідведення, теплопостачання, не є достатніми підставами для задоволення позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 30 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 25.02.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.