П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 335/14426/18

Провадження №22-ц/807/3729/21

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Тивоненка Данила Руслановича на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2019 року у складі судді Проценко А.М. в справі за позовом комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання та водовідведення,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року КП «Водоканал» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про стягнення боргу по оплаті послуг за централізоване водопостачання і водовідведення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі мешкають в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , користуються послугами КП «Водоканал», але оплату за послуги підприємства вносять не в повному обсязі, у зв`язку з чим, за період з 01.04.2011 по 30.09.2018 за ними утворилась заборгованість у розмірі 43207 грн. 59 коп.

Позивач зазначав, що звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідачів, проте 02.05.2018 судом була постановлена ухвала про відмову у видачі судового наказу.

Посилаючись на положення ст. ст. 64, 67, 68 ЖК УРСР, ст. 526 ЦК України позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь КП «Водоканал» заборгованість за спожиту воду і послуги каналізації у розмірі 43207 грн. 59 коп. та витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2019 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , на користь Комунального підприємства «Водоканал» суму заборгованості по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення за період з 01.04.2011 по 30.09.2018 у розмірі 43207,59 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Водоканал» витрати по сплаті судового збору у розмірі 587,33 грн. з кожного.

02.09.2021 відповідач ОСОБА_1 подала до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя заяву про перегляд заочного рішення в цій справі.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2019 року у цій справі, залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду 06 жовтня 2021 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Тивоненка Д.Р. подала апеляційну скаргу.

Посилаючись на те, що суд першої інстанції постановив судове рішення без повного з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, а також з порушенням норм матеріального права, представник відповідача просив скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог КП «Водоканал» в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що за вказаною адресою зареєстровано 5 осіб, а заборгованість стягується лише з трьох, і інших осіб не було залучено до участі у розгляді справи. Облік спожитих послуг здійснювався відповідачем за нормами споживання в залежності від кількості зареєстрованих осіб, хоча у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , встановлено лічильник холодної води.

Позовні вимоги КП «Водоканал» щодо солідарного стягнення заборгованості за надані послуги за період з 01.04.2011 по 06.12.2015 є безпідставними, оскільки заявлені за межами трирічного строку позовної давності, про застосування якого заявила відповідач.

При ухваленні рішення суд першої інстанції не врахував, що відповідачка ОСОБА_1 не є власником вказаного житла, а лише зареєстрована за цією адресою.

Також відповідач просила стягнути з позивача витрати понесені нею на правничу допомогу.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 19 листопада 2021 року клопотання представника відповідача, адвоката Тивоненка Данила Руслановича про витребування доказів було задоволено. Витребувано у позивача КП «Водоканал» наступну інформацію:

- Чи встановлено у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , лічильник холодної води? Якщо так, то з якого часу?

- Як проводилось нарахування заборгованості за період з 01.04.2011 року по 30.09.2018 в розмірі 43207,59 грн. за показами лічильника чи за кількістю зареєстрованих осіб? Зазначити підстави і періоди.

- Чи звертались у період з 01.04.2011 по 30.09.2018 зареєстровані у вказаній квартирі особи до КП «Водоканал» із заявами про не нарахування оплати за холодну воду? Вказати результати розгляду таких звернень.

Представником КП «Водоканал» було подано відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого представник позивача просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Як зазначає позивач, в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем комунальної послуги може бути не тільки власник нерухомого майна, а й будь-яка фізична особа, яка отримує або має намір отримувати житлово-комунальні послуги, в тому числі і послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Таким чином факт того, що відповідач не є власником вказаної квартири не має правового значення для стягнення заборгованості за комунальні послуги. При цьому, оскільки відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою надання послуг, вона зобов`язана нести солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати ЖКП.

Також відповідачем вказано, що на момент підготовки матеріалів для подачі позовної заяви до суду за адресою АДРЕСА_1 , було зареєстровано 5 осіб, з яких дві особи: ОСОБА_4 2007 р.н. та ОСОБА_5 2010 р.н. були неповнолітніми.

Нарахування плати за користування послугами з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.04.2011 р по 30.09.2018 проводилось виходячи з розміру затверджених тарифів за нормами, затвердженими в установленому порядку відповідно до кількості осіб зареєстрованих за вказаною адресою, оскільки прийняття приладу на абонентський облік за адресою відповідача відбулось з січня 2020 року.

Відповідачі не звертались до підприємства з проханням не надавати послугу з централізованого водопостачання та водовідведення.

Представник позивача, заперечував проти застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що відповідач була належним чином повідомлена про відкриття провадження у справі, однак з власної ініціативи не вжила заходів щодо захисту своїх інтересів у суді першої інстанції.

Також позивач заперечував проти задоволення вимог представника відповідача щодо стягнення витрат за надані послуги з правової допомоги. Посилаючись на те, що розмір витрат на адвоката має бути співмірним із складністю справи, яка у даному випадку є малозначною, а допомога адвоката у даному випадку зводиться до вимоги про застосування до позовних вимог строків позовної давності, представник позивача вважав кількість годин витрачених адвокатом Тивоненко Д.Р. значно завищеною та такою, що не відповідає принципу реальності адвокатських витрат.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представника КП «Водоканал» , а також враховуючи пояснення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Тивоненка Д.Р., які були надані ним в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 30 листопада 2021 року, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;.

Згідно із ст. 376 ЦПК України Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачі по справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , вказані обставини підтверджені інформацією наданою Департаментом реєстраційних послуг ЗМР від 18.12.2018.

У квітні 2018 року КП «Водоканал» зверталось до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 заборгованості за наданими житлово-комунальними послугами.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 травня 2018 року було відмовлено у видачі судового наказу.

Із довідки, складеної КП «Водоканал» вбачається, що особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 , відкрито на ім`я ОСОБА_6 . Заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01.04.2011 по 30.09.2018 складалась із заборгованості по оплаті послуг за холодне водопостачання у сумі 25924,55 грн. та заборгованості по оплаті послуг за холодне водовідведення у сумі 17283,04 грн., а всього становить 43207,59 грн.

Наведена сума заборгованості також підтверджується розрахунком заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, складеним КП «Водоканал», відповідно до якого за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровано 5 осіб.

За період 01.04.2000 по 31.03.2011 заборгованість відповідачів за рішенням суду № 2-2810 складала 16285,37 грн.

За період з 01.04.2011 по 30.09.2018 КП «Водоканал» було надано послуги з центрального водопостачання та водовідведення за адресою реєстрації відповідачів на суму 43207,59 грн. У цей же період, а саме з січня 2013 року по січень 2014 року відповідачами було сплачено на користь позивача 1238,20 грн., що були зараховані останнім в рахунок оплати боргу за судовим рішенням № 2-2810.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності всіх позовних вимог, заявлених до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , які є споживачами послуг КП «Водоканал» та зареєстровані і проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Із таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреб фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку встановленому законом.

Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та її водовідведення для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Згідно із статутом, основним видом діяльності КП «Водоканал» є забезпечення безперебійного постачання населенню, підприємствам, організаціям м. Запоріжжя й області питної води та водовідведення (а.с.11).

Рішенням Запорізької міської ради №546 від 28 жовтня 1999 року встановлено, що збирання абонентської плати з населення за водокористування та водовідведення проводиться окремо від інших комунально-побутових послуг, а функції зі збору платежів з населення передано КП «Водоканал» (а.с.12).

Відповідно до ст. 68 ЖК УРСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 162 ЖК УРСР плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами, та вноситься у встановлені строки.

Статтею 64 ЖК УРСР врегульовано, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

За положеннями ст. 156 ЖК УРСР повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до положень ч. 1,3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно положень ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо ( ч.1 ст. 543 ЦК України).

З наведеного вбачається, що обов`язок ОСОБА_1 , як особи зареєстрованої за адресою надання послуг з водопостачання та водовідведення, щодо оплати таких послуг, встановлено на підставі закону. Такий обов`язок поширюється на всіх осіб, що зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , є солідарним і його виконання може бути заявлене КП «Водоканал» до будь-кого з солідарних боржників окремо чи від усіх разом.

Таким чином неспроможними є доводи представника відповідача про те, що заборгованість по оплаті за комунальні послуги нарахована на п`ятьох осіб не може бути стягнута з трьох відповідачів.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник відповідача зазначав про те, що ОСОБА_1 не проживає за адресою реєстрації.

Як передбачено п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право: на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Згідно інформації, наданої представником КП «Водоканал» на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 19 листопада 2021 року, відповідачі не звертались до підприємства з проханням не надавати послугу з централізованого водопостачання та водовідведення.

Оскільки, матеріали справи не містять документального підтвердження факту не проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , в період з квітня 2011 року по вересень 2018 року протягом більш ніж 30 днів, а відповідач не зверталась із відповідною мотивованою заявою до постачальника послуг, тому доводи представника відповідача на правильність висновків суду першої інстанції не впливають.

Відповідно до інформації наданої КП «Водоканал» щодо порядку нарахування плати за користування послугами з централізованого водопостачання та водовідведення, особовий рахунок за адресою АДРЕСА_1 . було відкрито на ім`я ОСОБА_6 .

Нарахування плати за користування послугами за період з 01.04.2011 по 30.09.2018 проводилось виходячи з розміру затверджених тарифів за відповідними нормами споживання відповідно до кількості осіб зареєстрованих за вказаною адресою.

В період з 01.04.2011 по 06.02.2014 нарахування проводилось на 4 осіб ( ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 ).

В період з 01.03.2014 по 29.02.2016 нарахування проводилось на 3 особи ( ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ).

В період з 01.03.2016 по 30.09.2018 нарахування проводилось на 5 осіб ( ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та неповнолітніх ОСОБА_4 2007 р.н., ОСОБА_5 2010 р.н.).

Нарахування плати за користування послугами з централізованого водопостачання та водовідведення з урахуванням показників приладу розподільного обліку (прийняття приладу на абонентський облік ) відбувається з січня 2020 року.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону.

За змістом ч. 1, п.2 ч. 2 ст. 9 вказаного Закону, комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.

До встановлення вузла (вузлів) комерційного обліку відповідно до вимог частини другої статті 3 цього Закону: обсяги споживання гарячої чи питної води визначаються за показаннями вузлів розподільного обліку, а у разі їх відсутності - за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування.

Пунктом 9 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджені постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005, (як станом на 2011 рік так і на час розгляду справи) передбачено, що у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі - квартирні засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік.

Відповідно до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», повірка засобів вимірювальної техніки це сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам

Законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту (ч. 1 ст. 17 вказаного Закону).

Як вбачається з копії акту технічного обстеження водопроводу від 23 січня 2020 року проведеного в присутності ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , - на вводі холодної води встановлено прилад обліку ЛК-18к з датою повірки від 23.01.2020, заводський № 0145063, опломбований до труби пломбою № 22220101.

Наведене спростовує твердження апеляційної скарги щодо того, що в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , у передбаченому законом порядку з 01.03.2007 було встановлено лічильник холодної води.

Матеріали справи не містять інформації про встановлення з 01.03.2007 за адресою надання послуг приладу обліку витрат холодної води, про перебування такого засобу обліку на абонентському обліку у КП «Водоканал» та проходження таким лічильником у період з квітня 2011 року до вересня 2018 року обов`язкової періодичної повірки, а також про фактичні показання приладу обліку за визначений позивачем період нарахування заборгованості.

Відповідачем також не спростовано правильність проведених КП «Водоканал» нарахувань плати за користування послугами з централізованого водопостачання та водовідведення за спірний період, що визначався позивачем за нормами споживання відповідно до кількості осіб зареєстрованих за адресою АДРЕСА_1 , у відповідні часові проміжки.

Враховуючи загальну доступність інформації про тарифи з водопостачання та водовідведення, наявність інформації про кількість зареєстрованих у квартирі осіб та об`єктивну можливість складання контр розрахунку представником відповідача, такий розрахунок не складався та не надавався до суду.

Матеріали апеляційної скарги також не спростовують інформацію надану позивачем щодо реєстрації за адресою надання послуг в період з 01.04.2011 по 06.02.2014 чотирьох осіб, в період з 01.03.2014 по 29.02.2016 трьох осіб та в період з 01.03.2016 по 30.09.2018 п`яти осіб, дві з яких є неповнолітніми.

Частина 1 ст. 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що судом не встановлено підстав звільнення від доказування передбачених ст. 82 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не виконано обов`язку доведення обставин справи, на які сторона посилається як на підставу своїх заперечень, та не надано достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження доводів щодо неправильності складеного КП «Водоканал» розрахунку заборгованості.

Матеріали справи не містять копії підписаного між КП «Водоканал» та ОСОБА_1 договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, проте відсутність такого договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати вартості таких послуг.

У частині першій статті 19 Закону «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово - комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Така правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, та у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з 06.11.2017 перебувала інша цивільна справа ЄУН № 335/13658/17 за позовом КП «Водоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 13877 грн. 32 коп.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2018 року вказані позовні вимоги КП «Водоканал» було задоволено та стягнуто з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 заборгованість за спожиту воду і послуги каналізації надані за період з 01.04.2011 до 30.11.2013 у розмірі 13877,32 грн.

Відповідно до положень п. 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

На час розгляду судом першої інстанції позовних вимог КП «Водоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання та водовідведення та ухвалення оскаржуваного рішення від 13.02.2019, існувало таке, що набрало законної сили рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі ЄУН № 335/13658/17 від 15.02.2018 про той самий предмет і з тих самих підстав між тими ж сторонами.

Оскільки при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції на існування вказаних обставин уваги не звернув, колегія суддів доходить висновку про необхідність закриття провадження у цій справі в частині вимог до відповідачів за період з 01.04.2011 до 30.11.2013 на суму 13877,32 грн. на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

В апеляційній спразі представник відповідача, адвокат Тивоненко Д.Р. заявляв про застосування до вимог позивача наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду (такі правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц; від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц;), суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Разом з тим, створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Подібні висновки висловлені в постанові Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 317/3698/15-ц.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брала участі у такому розгляді, а колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що в цій справі охоронюваний законом інтерес позивача дійсно порушено відповідачами і наявні підстави для задоволення позову, це є підставою для вирішення апеляційним судом заяви ОСОБА_1 про застосування позовної давності.

Загальний строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості встановлений ст. 257 ЦК України і складає три роки.

Як вказано у п. 82 постанови Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Отже, звернення КП «Водоканал» із заявою про видачу судового наказу у квітні 2018 року не поновлює визначені законом строки позовної давності.

Позовна заява КП «Водоканал» була подана до суду першої інстанції 06.12.2018.

Таким чином, вимоги КП «Водоканал» про стягнення заборгованості за період з 01.12.2013 до 06.12.2015 задоволенню не підлягають у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності до цих вимог.

Розмір заборгованості за 25 днів грудня 2015 року дорівнює 293,58 грн. виходячи із розрахунку 364,04грн. / 31день * 25днів.

Загальна сума заборгованості за послуги централізованого водопостачання і водовідведення, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача КП «Водоканал» за період з 07.12.2015 до 30.09.2018 становить 22671,39 грн.

Отже, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині визначення періоду та розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_1 на користь КП «Водоканал» підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме в розмірі 924,54 грн., тобто по 308,18 грн. з кожного.

Апеляційна скарга задоволена частково, таким чином з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно задоволеним вимогам, а саме в сумі 1256,22 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже в підсумку з позивача КП «Водоканал» на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 948,04 грн.

Також в матеріалах справи наявне клопотання представника відповідача про стягнення з КП «Водоканал» понесених судових витрат у вигляді надання професійної правничої допомоги.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Представником відповідача адвокатом Тивоненко Д.Р. до апеляційної скарги долучено: копію ордеру про надання правничої допомоги № 1012110; договір про надання правничої допомоги від 09 серпня 2021 року; акт наданих послуг № 2 від 06.10.2021 до договору №09/08, перелік від 04.10.2021 у якому зазначено види наданих правових послуг, час у годинах, що було витрачено на кожну послугу, вказівка на вартість кожної послуги окремо та розрахунок сукупної вартості таких послуг.

Відповідно до акту надання послуг № 2 до Договору № 09/08 про надання правничої допомоги від 09.08.2021, виконавцем адвокатом Тивоненком Д.Р. виконані та надані наступні послуги по справі:

1.Консультація, проведення зустрічей, вивчення та аналіз документів, добірка та аналіз норм чинного законодавства та практики Верховного Суду, формування висновку щодо можливості захисту прав клієнта у судовому порядку.

Витрачено три години, вартість 2000 грн.

2.Складання клопотання про ознайомленням з матеріалами справи.

Витрачено одну годину, вартість 500 грн.

3.Ознайомлення 06.07.2021 з матеріалами справи.

Витрачено три години, вартість 2000 грн.

4.Складання апеляційної скарги.

Витрачено п`ять годин, вартість 4000 грн.

5.Складання клопотання про витребування доказів у позивача.

Витрачено одну годину, вартість 1000 грн.

6.Підготовка до подачі апеляційної скарги до канцелярії суду, у т.ч. роздрукування скарги, добірка та сканування доказів, завіряння копій документів.

Витрачено дві години, вартість 1000 грн.

А всього на суму 10500 грн.

При цьому у документі «Перелік та вартість послуг за договором» визначено орієнтовна вартість надання послуг правничої допомоги, яка складає 23000 грн.

Згідно ч. 2 ст. 367 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Верховний Суд дотримується позиції (постанови КГС ВС від 07.08.2018 у справі № 916/1283/17, від 30.07.2019 у справі № 902/519/18), що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Як убачається з аналізу судової практики Верховного Суду (постанови КГС ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 у справі № 917/1071/18), якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу.

Представником позивача КП «Водоканал» було надано відповідне клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, в якому зазначено про не співмірність вартості наданих адвокатських послуг ціні позову та об`єктивній складності справи.

Апеляційний суд при визначенні розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу враховує предмет позову у даній справі, який стосується стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги, загальну ціну позову у 43207,59 грн. та віднесення цієї справи процесуальним законом до категорії малозначних.

Також суд враховує обґрунтованість позовних вимог КП «Водоканал» та також зміст апеляційної скарги, яка не спростовує доводи позову та не містить посилань на висновки Верховного Суду, що підлягали б застосуванню у даному спорі. Справи про стягнення заборгованості за комунальними послугами є досить поширеними та типовими, в них склалась стала практика, що не вимагає значного часу на її відшукання.

Отже колегія суддів вважає, що заявлена відповідачем до компенсації вартість послуг з «надання консультацій, проведення зустрічей, вивчення та аналіз документів, добірка та аналіз норм чинного законодавства та практики Верховного Суду, формування висновку щодо можливості захисту прав клієнта у судовому порядку» на суму 2000 грн. підлягає зменшенню до 1000 грн.

Заявлені відповідачем витрати на «підготовку до подачі апеляційної скарги до канцелярії суду, у т.ч. роздрукування скарги, добірка та сканування доказів, завіряння копій документів» на суму 1000 грн. компенсації не підлягають, оскільки за своїм змістом входять до послуги по складанню апеляційної скарги.

Щодо посилань представника КП «Водоканал» на відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає необхідне зазначити.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 21.01.2021 р. у справі № 280/2635/20, відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Встановлена на законодавчому рівні можливість отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.

Отже, відсутність доказів оплата послуг адвоката на час розгляду справи не впливає на можливість компенсації вартості таких послуг.

Як передбачено ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Дослідивши надані матеріали, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені представником відповідача до відшкодування витрати на професійну правничу підлягають частковому стягненню з позивача пропорційно до задоволених позовних вимог, виходячи із вартості наданих послуг на суму 8500 грн.

Ураховуючи, що апеляційна скарга задоволена на 47,53% , тому з КП «Водоканал» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 4040,05 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Тивоненка Данила Руслановича задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2019 року в цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту:

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Комунального підприємства «Водоканал» (69002, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, 61, ЗКПО 03327121) суму заборгованості по оплаті послуг з централізованого водопостачання і водовідведення за період з 07.12.2015 по 30.09.2018 у розмірі 22671,39 грн. (двадцять дві тисячі шістсот сімдесят одна гривня 39 коп.).

Закрити провадження у справі в частині вимог щодо стягнення з відповідачів ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на користь Комунального підприємства «Водоканал» боргу по оплаті послуг з централізованого водопостачання та водовідведення наданих за період з 01.04.2011 по 30.11.2013 на суму 13877,32 грн. (тринадцять тисяч вісімсот сімдесят сім грн. 32 коп.).

В задоволенні позовних вимог про стягнення боргу по оплаті послуг з централізованого водопостачання та водовідведення наданих за період з 01.12.2013 по 06.12.2015 на суму 6658,88 грн. (шість тисяч шістсот п`ятдесят вісім грн. 88 коп.) - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Водоканал» витрати по сплаті судового збору у розмірі 308,18 грн. (триста вісім грн. 18 коп.)

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Водоканал» витрати по сплаті судового збору у розмірі 308,18 грн. (триста вісім грн. 18 коп.)

Стягнути з Комунального підприємства «Водоканал» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 948,04 (дев`ятсот сорок вісім грн. 04 коп.). та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4040,05 грн. (чотири тисячі сорок грн. 05 коп.), що у сумі складає 4988,09 грн. (чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят вісім грн. 09 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2021 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова