Справа № 129/618/20
Провадження № 22-ц/801/2405/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Капуш І. С.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 рокуСправа № 129/618/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача: Рибчинського В.П.,

суддів: Денишенко Т.О., Оніщука В.В.,

за участі секретаря судового засідання Кобенди Ю.О., представника ОСОБА_1 адвоката Полтавської Н.В., розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Каращука Юрія Ігоровича на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 20 липня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Орган опіки та піклування Ярмолинецької сільської ради Гайсинського району Вінницької області в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та призначення опікуна, -

в с т а н о в и в:

В лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та призначення опікуна, мотивуючи тим, що її дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , двічі перебувала у шлюбі. З 07.03.2012 року по 15.04.2015 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 . У шлюбі зі ОСОБА_1 народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

31.07.2015 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , а з лютого 2016 року вони припинили спільне проживання однією сім`єю. Від даного шлюбу народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Донька, онук ОСОБА_5 та онука ОСОБА_4 , залишилися проживати біля позивачки ОСОБА_2 .

В подальшому ОСОБА_7 , покинула адресу їхнього спільного місця проживання в АДРЕСА_1 , залишивши дітей та не приймала участі у їх вихованні та утриманні, з дітьми не бачилася.

ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Обухів Київської області ОСОБА_7 померла.

Малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстровані та проживають разом із позивачкою в АДРЕСА_1 . Виховує їх самостійно без участі та підтримки з боку відповідачів. Діти знаходяться на її повному утриманні та займається їх моральним, культурним та духовним розвитком.

Відповідачі не піклуються про своїх дітей, не проявляють заінтересованості в подальшій долі дітей, не цікавляться їх успіхами, станом здоров`я, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми; не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу, а тому ухиляються від виховання дітей, свідомо нехтують своїми обов`язками, а тому, відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, ці обставини є підставою для позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх малолітніх дітей, призначення ОСОБА_2 їх опікуном та стягненню з відповідачів на користь позивачки аліментів на утримання малолітніх ОСОБА_5 08.03.2014р. та ОСОБА_4 в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дати подання позову до суду та до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 20 липня 2021 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позбавлено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Призначено опікуном над малолітніми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 їхню бабу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.02.2020р. і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.02.2020р. і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 судові витрати в сумі 1754 грн (одна тисяча сімсот п`ятдесят чотири гривні) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП НОМЕР_2 ) солідарно.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Каращук Ю.І. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просив у випадку встановлення на підставі судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи факту, що ОСОБА_1 є біологічним батьком ОСОБА_5 , оскаржуване рішення в частині позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 скасувати.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 19.03.2014р. неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15) матір`ю зазначено ОСОБА_6 , батьком ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 24.11.2015р. неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.19) матір`ю зазначено ОСОБА_7 , батьком ОСОБА_3 .

Як слідує із рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 15.04.2015р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розірвано 15.04.2015р. (а.с.17).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 31.07.2015р. зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , які після державної реєстрації шлюбу присвоєно прізвище « ОСОБА_8 » (а.с.18).

Із довідки виданої директором (завідувачем) ДНЗ «Світанок» с. Ярмолинці №19 від 03.07.2019р. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відвідують ДНЗ «Світанок» с. Ярмолинці, яких приводять та забирають баба ОСОБА_2 та дід ОСОБА_9 (а.с.21).

Згідно з довідки № 28 від 16.01.2017р. виданої Ярмолинецькою сільською радою Гайсинського району Вінницької області про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку, до складу сім`ї ОСОБА_2 входять чоловік ОСОБА_9 та онуки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.23).

Згідно з Актами обстеження матеріально-побутових умов складеного 13.06.2016р. та 03.07.2019р. (а.с.22,24) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживають біля своєї бабусі ОСОБА_2 , вона разом із чоловіком ОСОБА_9 їх самотужки забезпечують всіма необхідними речами та відвідують дитячий садок. Батько ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_1 , та батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_3 участі у вихованні та утриманні дітей не приймають. В будинку де проживає сім`я є усі необхідні умови для проживання та належного розвитку дітей.

На підтвердження родинних відносин позивача та дітей надано свідоцтва про народження дитини, відповідно до якого ОСОБА_2 є рідною бабою неповнолітнього ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.13).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що обставини наведені позивачем у позовній заяві доведені належними, допустимими та достовірними доказами, а їх зв`язок у сукупності є достатнім на підтвердження факту ухилення відповідачів від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

На розгляді апеляційного суду перебуває апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Каращука Юрія Ігоровича, а тому апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині, яка стосується саме цієї сторони.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 стосовно дитини ОСОБА_5 , 08.03.2014р., було предметом розгляду Виконавчим комітетом Немирівської міської ради Вінницької області 16.10.2019, за наслідками якого було ухвалено рішення №465 та затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських ОСОБА_1 .

Згідно з висновком комісія вважала за доцільне позбавити ОСОБА_1 батьківських прав стосовно його сина ОСОБА_5 , 2014 року народження.

У цій справі суд першої інстанції на підставі наявних у матеріалах справи доказів дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_1 своїм сином не піклується, не проявляє заінтересованості в подальшій долі дитини, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, що свідчить про ухилення від виховання дитини, свідомо нехтує своїми обов`язками. ОСОБА_1 не довів зміну своєї поведінки щодо дитини, прагнення здійснювати належне піклування за нею, не спростував, що свідомо нехтував обов`язками батька щодо сина. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.

Всі доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у разі встановлення молекулярно-генетичною експертизою спорідненості з малолітнім ОСОБА_5 , 2014 року народження, він не буде визнавати позовних вимог.

Однак питання дослідження кровної спорідненості не є предметом розгляду даної справи, питання щодо виключення батька з актового запису про народження відповідачем не ставилось.

Відповідно до свідоцтва про народження він записаний як батько неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачкою надано достатньо доказів про те, що відповідач вихованням дитини не займається, взагалі не цікавиться її долею.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги практику Верховного Суду, який вказує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, однак вважає, що в матеріалах справи міститься достатньо доказів на підтвердження ухилення батька від виховання дитини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у рішенні суду першої інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенції) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Каращука Юрія Ігоровича залишити без задоволення.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 20 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Т.О. Денишенко

В.В. Оніщук