П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2021року м. Київ

Справа №755/13315/20

Провадження № 22-ц/824/11735/2021

Резолютивна частина постанови оголошена 16 грудня 2021 року

Повний текст постанови складено 21 грудня 2021 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Журавльова Д.Д.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська Іннеса Володимирівна, ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3

треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Інесси Володимирівни, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 за участю третіх осіб ОСОБА_4 , Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про скасування державної реєстрації права власності, витребування майна,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Інесси Володимирівни, ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3 за участю третіх осіб ОСОБА_4 , Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про скасування державної реєстрації права власності, витребування майна.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 18 вересня 2002 року між позивачем та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого позивач придбав квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 17 січня 2007 року між позивачем та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», яке виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» в забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором № 2706/0108/88- 009 від 17 січня 2008 року, за яким банк видав позивачу кредит у розмірі 10000 доларів США на строк до 17 січня 2018 року, було укладено іпотечний договір № 2706/0108/88-009-Z-1, відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку квартиру яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 18 грудня 2019 року було зареєстровано право власності на спірну квартиру за Товариством з обмеженою відповідальність «Мегаінвест сервіс» та в подальшому продано ОСОБА_4 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 подарувала спірну квартиру ОСОБА_2 . Позивач вважає, що під час реєстрації права власності на спірну квартиру за Товариством з обмеженою відповідальність «Мегаінвест сервіс» було порушено вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» не направлено позивачу письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та не було здійснено оцінку вартості предмету іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У зв`язку з чим позивач просить скасувати державну реєстрацію права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 000, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проведену державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською Інессою Володимирівною 20 грудня 2019 року за № 50365950; витребувати у ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Інесси Володимирівни, ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3 за участю третіх осіб ОСОБА_4 , Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про скасування державної реєстрації права власності, витребування майна відмовити повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Грибова О.О. підтримали доводи апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Інесси Володимирівни, ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3 , третіх осіб ОСОБА_4 , Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, обставин апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Інесси Володимирівни, ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3 , третіх осіб ОСОБА_4 , Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Колегія суддів приймає аргументи заявника з таких підстав.

За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 у справі № 925/1265/16).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (Близькі за змістом висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц).

За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У частині другій статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній до 16 січня 2020 року) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Однак згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення у справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 18 вересня 2002 року між позивачем та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого позивач придбав квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 14).

17 січня 2007 року між позивачем та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», яке виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» в забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором № 2706/0108/88- 009 від 17 січня 2008 року, за яким банк видав позивачу кредит у розмірі 10000 доларів США на строк до 17 січня 2018 року, було укладено іпотечний договір № 2706/0108/88-009-Z-1, відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку квартиру яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 15-18).

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 51198655 від 18 лютого 2020 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенко О.А. зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 18 лютого 2020 року, зареєстрованого за № 1222 (т.1 а.с.19-20).

Аналіз змісту позовних вимог ОСОБА_1 свідчить про те, що позивач незгодний з рішенням ПН КМНО Тверської І.В. від 20 грудня 2019 року за №50365950, на підставі якого було здійснено державну реєстрацію права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 000, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, колегія суддів вважає, що позивач обрав належний та ефективний спосіб захисту своїх прав, що слугує встановленню механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній установлюються законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до положень ст. 3 Закону державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до п. 18 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Згідно п.57 Порядку, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Згідно п. 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Апеляційним судом встановлено, що в матеріалах реєстраційної справи, реєстраційний номер нерухомого майна №000 наявна вимога від 05.02.2019 року про усунення порушень за кредитним договором №2706/0108/88-009 від 17.01.2008 р., яка не містить ні вихідного номеру, прізвища, ім`я по батькові ні посади особи, яка підписувала вказану Вимогу (т.1 а.с.135).

Разом з тим, в ході судового розгляду справи, ОСОБА_1 та його представником до суду надано копію відповіді Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Андрія Матвієнка на адвокатський запит, відповідно до якої, "всі документи, що направляються з Банку містять інформацію про вихідний номер та дату, підписуються уповноваженою особою на ліквідацію Банка із зазначенням прізвища уповноваженої особи або представником Банку за довіреністю чи співробітником Банку, який наділений правом на підпис документів згідно довіреності, але із зазначенням прізвища та ініціалів підписанта".

За таких обставин колегія приходить до висновку про відсутність доказів, які б свідчили що Позивачу надсилалася належним чином оформлена письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором та документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем, належно оформленої письмової вимоги іпотекодержателя.

Крім того судом встановлено, що на момент реєстрації державним реєстратором права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Мегаінвест Сервіс» діяли норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким введено мораторій, у відповідності до якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що 1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, та 2) загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири.

З врахуванням того, що предмет іпотеки був наданий банку в забезпечення виконання умов споживчого кредиту, виданого у доларах США, зважаючи, що площа вказаної квартири становить 34,50 кв.м. і відсутність доказів, що дана майно не використовується позивачем як місце постійного проживання Іпотекодавця та його сім`ї, то суд приходить до висновку, що до правовідносин сторін, які виникли з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки повинен бути застосований Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому відповідачі в силу зазначених положень Закону не могли вчиняти дії щодо звернення стягнення на дане майно, оскільки в даному випадку відбувається примусове стягнення на предмет іпотеки без згоди його власника.

Зазначена позиція також висловлена в постанові Верховного Суду від 31.10.2018 р. у справі № 61-29771св18.

Враховуючи всі встановлені в ході судового розгляду обставини, а саме: відсутність допустимих та достатніх доказів на підтвердження отримання вимоги Іпотекодавця про усунення порушень зобов`язань, не дотримання положень Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», що дає підстави вважати, що здійснення реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Мегаінвест Сервіс» відбулось з порушенням вимог чинного законодавства, положень Договору про іпотеку, а отже право позивача підлягає судовому захисту у спосіб, передбачений законом.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вимога позивача про визнання незаконним та скасування прийнятого державним реєстратором ПН КМНО Тверською І.В. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за №50365950 від 20.12.2019 р., про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 з Позивача на ТОВ «Мегаінвест Сервіс» є обґрунтованою.

Згідно зі ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статі 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Відповідно до ст. 386, 387 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Частиною 3 ст. 388 цього Кодексу встановлено, якщо майно було набуто безвідплатно а особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого ст. 215, 216 ЦК України.

За змістом ст. 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення про реєстрацію права власності на підставі договору іпотеки, яке надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що спірна квартира може бути витребувана у ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , оскільки вона була відчужена ОСОБА_2 шляхом укладання договору дарування від імені ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд враховує, що ОСОБА_4 , набула спірну квартиру не внаслідок реалізації предмета іпотеки, а фактично за договором купівлі - продажу, укладеним з ТОВ «Мегаінвест Сервіс» як власником такого майна.

Саме ТОВ «Мегаінвест Сервіс» набуло право власності на спірну квартиру внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку. Проте оскільки такий перехід права власності визнано незаконним та скасовано рішення про реєстрацію права власності за ним, слід вважати, що квартира вибула із володіння ОСОБА_1 поза його волею, а тому позовні вимоги про витребування майна підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.268, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Скасувати рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Іннеси Володимирівни від 20 грудня 2019 року за №50365950, на підставі якого було проведено державну реєстрацію права приватної власноті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» () на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 000, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Витребувати від ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 ), законним представником якого є ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) квартиру АДРЕСА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна