печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року

Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Ільєвої Т.Г.,

при секретарі - Ємець Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №757/23104/21-ц за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИВ:

29.04.2021 до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Так, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 19.03.2021 відповідачем його було звільнено на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України. Однак, позивач вважає таке звільнення незаконним та таким, яке порушує його права, що зумовило останнього звернутись до суду за захистом своїх прав.

Таким чином, позивач просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" () №302-К від 19 березня 2021 року "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора департаменту закупівель Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України";

- стягнути з Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (, місцезнаходження: 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд.1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) середню заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи із 19.03.2021 року до дня ухвалення судового рішення у розмірі 70 000, 00 грн (сімдесят тисяч гривень 00 коп.);

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора департаменту закупівель Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України";

- стягнути з Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (, місцезнаходження: 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 1) судові витрати, зокрема судовий збір та витрати на правничу допомогу.

05.05.2021 ухвалою суду було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

15.06.2021 ухвалою суду було витребувано документи.

23.06.2021 відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідно до пункту 5.1. розділу 5 Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників апарату управління публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», затверджених наказом ПАТ «ДПЗКУ» від 27 лютого 2018 року № 87, тривалість робочого часу працівників апарату управління встановлена 40 годин на тиждень з двома вихідними днями: субота і неділя. Час початку і закінчення роботи, перерва для відпочинку і харчування встановлюється таким чином: початок роботи: о 9-й годині; закінчення роботи: о 18-й годині, у п`ятницю - о 16-й годині 45 хвилин; перерва на відпочинок і харчування: 45 хвилин (з 13.00 до 13.45).

Відповідач звертає увагу, що ОСОБА_1 був ознайомлений із правилами внутрішнього трудового розпорядку про що свідчить його підпис в Журналі з ознайомленням працівників із регламентуючими документами.

Однак, не зважаючи на це, в порушення вимог Кодексу законів про працю України та Правил внутрішнього трудового розпорядку заступник директора департаменту закупівель АТ «ДПЗКУ» ОСОБА_1 був відсутній на роботі більше трьох годин протягом робочого дня 18 березня 2021 року без поважних причин та без попереднього повідомлення про це в установленому порядку роботодавця.

Факт відсутності заступника директора департаменту закупівель ОСОБА_1 18 березня 2021 року з 9.00 до 10.30 та з 15.36 до кінця робочого дня (18.00) на роботі та на робочому місці без погодження із керівництвом та попереднім повідомленням про причини своєї відсутності підтверджується, зокрема, актом від 18 березня 2021 «Про відсутність ОСОБА_1 на робочому місця», складеним працівниками АТ «ДПЗКУ», службовою запискою заступника директора департаменту - начальника управління системного адміністрування та розвитку мереж Рудіка О. про надання інформації з системи контролю та управління доступом стосовно відвідування ОСОБА_1 адмінбудівлі АТ «ДПЗКУ, актом від 19 березня 2021 року «Про надання пояснень щодо відсутності на робочому місці ОСОБА_1 ».

Також, представник вказує, що факт відсутності позивача на роботі підтверджується і самим позивачем (його представником) у позовній заяві.

Відповідно до пункту 5.2. Правил внутрішнього трудового розпорядку прогулом вважається відсутність на роботі без поважної причини більше трьох годин протягом робочого дня. Прогул є підставою для звільнення працівника.

19 березня 2021 року ОСОБА_1 було запропоновано надати пояснення про причини його відсутності на роботі та на робочому місці 18 березня 2021 року з 9.00.до 10.30 та з 15.36 до 18.00. ОСОБА_1 в телефонній розмові було повідомлено, що в зазначений час він, нібито, був на робочому місці, однак, як вже зазначалось відповідачем, факт відсутності позивача на робочому місці 18 березня 2021 року більше трьох годин протягом робочого дня підтверджується інформацією із системи контролю та управління доступом, встановленій в товаристві, актом про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці.

Враховуючи зазначене, зважаючи на порушення заступником директора департаменту закупівель ОСОБА_1 трудової дисципліни, Правил внутрішнього трудового розпорядку товариства, вимог Кодексу законів про працю України та вчинення ним прогулу без поважних причин, АТ «ДПЗКУ» в особі в.о. голови Правління А. Власенка, у встановлені законодавством строки прийнято рішення про звільнення заступника директора департаменту закупівель АТ «ДПЗКУ».

19 березня 2021 року ОСОБА_1 направлено лист № 130-1-19/939 із повідомленням про його звільнення, копією наказу від 19.03.2021 № 302-К та прохання з`явитись в апарат управління АТ «ДПЗКУ» для ознайомлення із наказом про звільнення та отримання трудової книжки.

Представник вказує, що відповідне рішення про звільнення позивача прийнято відповідачем зважено та обґрунтовано, при обранні виду стягнення товариством враховано попередню роботу ОСОБА_1 та його ставлення до праці, в тому числі, неналежне виконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків, зокрема, невиконання за час перебування його на посаді планів закупівель АТ «ДПЗКУ».

Також представник вказує, що є безпідставними посилання позивача на те, що відповідачем при звільненні позивача із посади заступника директора департаменту закупівель не враховано рівень кваліфікації, продуктивність праці, високі показники в роботі, тривалий стаж та нібито успішний досвід роботи ОСОБА_1 на робочому місці.

Відповідно до підпункту 2.3.2. пункту 2.3. Посадової Інструкції заступника директора департаменту закупівель заступник директора департаменту закупівель забезпечує раціональну організацію закупівель у Товаристві на основі застосування сучасних науково-технічних розробок.

Згідно з підпунктом 2.2.1. пункту 2.1. Посадової Інструкції заступника директора департаменту закупівель заступник директора Департаменту забезпечує організацію роботи з виконання планових показників закупівлі зерна.

Однак, за період роботи ОСОБА_1 на посадах заступника директора департаменту закупівель та директора департаменту закупівель у 2020, 2021 роках, в тому числі, за період з січня по березень 2021 року (з моменту переведення з 16 січня 2021 року ОСОБА_1 на посаду заступника Департаменту закупівель до його звільнення із зазначеної посади 19 березня 2021) Департаментом закупівель плани закупівель сільськогосподарської продукції в повному обсязі виконані не були.

Так, зокрема, загальний план закупівель по всім культурам за лютий 2021 року не виконано на 68, 2 % (в тому числі, план закупівель для власної переробки не виконано 99, 8 %, план закупівель для виконання зовнішньоекономічних контрактів - на 54, 6 %), загальний план закупівель по всім культурам за березень 2021 року не виконано на 52,9 % (в тому числі, план закупівель для власної переробки не виконано 98, 1 %, план закупівель для виконання зовнішньоекономічних контрактів -на 21,2 %).

Також, протягом роботи в АТ «ДПЗКУ» ОСОБА_1 притягувався до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання своїх посадових обов`язків.

Так, 21 грудня 2020 року наказом № 943-К ОСОБА_1 було оголошено догану за невиконання плану закупівель акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» у жовтні - листопаді 2020 року. При цьому, за наявною в АТ «ДПЗКУ» інформацією така догана не була оскаржена позивачем в судовому порядку.

Окрім цього, звертається увага, що позивача було звільнено з посади заступника директора Департаменту закупівель саме за пунктом 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, у зв`язку із вчиненим ним прогулом без поважних причин, а не за пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (у зв`язку зі зміни в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників), дотримання процедури звільнення, за яким (п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП) не стосується предмету спору.

Також, відповідач стверджує, що є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи твердження позивача щодо нібито неналежності доказів, що стали підставою для звільнення позивача.

У позовній заяві позивачем зазначено, що нібито «інформація із системи контролю та управління не відповідає дійсності, тому що згідно з даними, викладеними в службовій записці заступника директора департаменту начальника управління системного адміністрування та розвитку мереж О. Рудіка, система контролю неодноразово давала збої в роботі: 17.03.2021 року позивач здійснив вхід до адмінбудівлі АТ «ДПЗКУ» та не здійснив вихід з неї, при цьому на наступний день міститься посилання, що він зайшов. 04.03.2021 року ОСОБА_2 здійснив вхід до будівлі та не здійснив вихід з неї. На думку, позивача система контролю працює не точно та відображає викривлені дані, відтак не може бути належним доказом відсутності працівників на робочому місці».

Однак, службова записка заступника директора департаменту - начальника управління системного адміністрування та розвитку мереж Рудіка О. не містить інформації, про яку зазначає позивач.

На підтвердження вимог причин відсутності позивача на робочому місці разом із позовною заявою надано до суду довідку Товариства з обмежено відповідністю «АРС ВІВЕНДІ», що нібито ОСОБА_1 був з 16.00 до 17.30 на прийомі у лікаря стоматолога.

Однак, така довідка не є належним доказом у справі, оскільки ніяким чином не підтверджує, що позивач 18 березня 2021 року за станом здоров`я не міг перебувати на роботі і виконувати свої службові обов`язки. Видана лікарем-стоматологом довідка, а також план лікування пацієнта ОСОБА_1 , такої інформації не містять.

З врахуванням зазначених обставин, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

15.07.2021 позивачем було подано відповідь на відзив, в якій зазначив, що визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не визначено, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин.

Прогул, як порушення трудової дисципліни на підприємстві, являється дисциплінарним проступком, за який на працівника може бути накладено один з видів стягнення в порядку, передбаченому КЗпП України.

Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Також, позивач звертає увагу, що 15.01.2021 року на підставі Наказу №36-К, за підписом виконуючого обов`язки голови Правління Власенка А., враховуючи сумлінне ставлення до виконання своїх посадових обов`язків, дотримання Правил внутрішнього трудового розпорядку, а також своєчасне вжиття заходів стосовно виконання плану закупівель сільськогосподарських культур, що призвело до збільшення обсягів закупівель у грудні 2020 року та у січні 2021 року, вищезазначену догану знято з позивача. Підставою стала Службова записка в.о. заступника голови Правління Ахіджанова Б., саме тому посилання відповідача на анульовані догани не може розцінюватися судом належним доказом.

Так, у лютому 2021 року позивачеві стало відомо про утворення Департаменту торгівельної діяльності АТ "ДПЗКУ", який є аналогічному тому в якому працює позивач, та на виконання пункту 2 Наказу АТ "ДПЗКУ" від 12.02.2021 №50шр, керуючись статтею 43 Конституції України, статтями 42 49-2 Кодексу законів про працю України ОСОБА_1 подано письмову пропозицію (заяву) від 12.02.2021 року щодо переведення на рівнозначну посаду заступника директора Департаменту торгівельної діяльності АТ "ДПЗКУ" з урахуванням змін в організації виробництва і праці та введенням в дію з 15.02.2021 року штатного розпису (із збільшенням чисельності штату).

Відповідачем створюється цілком аналогічний Департамент, до якого, маючи відповідне право на переважне право на зайняття посади мав бути переведений ОСОБА_1 , однак, маючи упереджене ставлення до позивача та вживаючи всі дії направлені на звільнення останнього, на рівнозначну посаду призначається інша особа, яка не має необхідної кваліфікації.

Натомість, 18.03.2021 року позивач отримав персональне попередження від 18.03.2021 року, за підписом в.о. голови Правління Власенко А.

Дане попередження адресовано директору департаменту закупівель ОСОБА_1 (звертаємо увагу, що станом на 18.02.2021 року ОСОБА_1 займав посаду заступника директора департаменту закупівель) та містило інформацію щодо скорочення посади, яку він обіймає, у зв`язку з чим можливе звільнення з посади відповідно до пункту п.1 ст.40 КЗпП України не раніше двох місяців з дня отримання цього попередження. Також, в листі висловлювалася пропозиція зайняти позивачеві одну з вакантних посад, про що прийняти рішення протягом 3-х днів. Одночасно з Персональним попередженням від 18.03.2021 року позивачеві надано Перелік вакантних посад філій АТ "ДПЗКУ" станом на 16.03.2021 року.

В порушення прав позивача, у наданому переліку немає жодної посади, яка була б рівнозначною посаді, яку на той час займав позивач. Так, заступникові директора департаменту пропонували перевестися на посаду перекладача, провідного бухгалтера, начальника сектору охорони праці, начальника відділу Вінницького регіонального відділу регіонального відділу управління №2 департаменту торгівельної діяльності, менеджера з адміністративної діяльності Сумського регіонального управління №3 департаменту торгівельної діяльності тощо, що тягнуло за собою зміну істотних умов праці, зокрема місця роботи (м. Вінниця, м. Суми), посадових обов`язків, розміру заробітної плати.

19.03.2021 року керівництвом АТ "ДПЗКУ" складений Наказ про звільнення позивача, у зв`язку із прогулом, який відбувся 18.03.2021 року, тобто у день, коли ОСОБА_1 отримав персональне повідомлення щодо скорочення посади останнього та щодо наявного у нього строку у 3 дні на вибір вакантних посад. Про отримання листа позивач особисто проставив підпис саме 18.03.2021 року.

Таким чином, доводи відповідача, на думку позивача, є необґрунтованими та недоведеними.

23.07.2021 представником відповідача були подані заперечення в яких останній не погодився з доводами представника позивача у відповіді на відзив, оскільки вважає їх необґрунтованими.

18.08.2021 ухвалою суду було відмовлено у витребуванні доказів.

03.11.2021 представник позивача долучила до матеріалів справи копію наказу від 16.09.2021 вих. №728-К про прийняття відповідача ОСОБА_1 на роботу, а саме на посаду заступника директора департаменту капітального будівництва з 17.09.2021.

17.09.2021 наказом в.о. Правління Коваленко В. заступника директора департаменту капітального будівництва, ОСОБА_1 було переведено на посаду директора департаменту торгівельної діяльності з 20.09.2021.

В судове засідання представником позивача було подано заяву, в якому остання підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та просила розглядати дане питання без фіксування технічними засобами.

Представником відповідача було подано заяву про розгляд справи без фіксування технічних засобів, просив суд, відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав зазначених у відзиві та запереченнях.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

Так, з тверджень позивача, встановлено, що 19.03.2021 року на підставі наказу №302-К позивача звільнено з посади заступника директора департаменту закупівель АТ "ДПЗКУ" у зв`язку з прогулом згідно з п.4 ст.40 КЗпП України.

Як встановлено, підставами для звільнення ОСОБА_1 із займаної посади стали: службова записка заступника директора департаменту - начальника управління системного адміністрування та розвитку мереж департаменту програмно-технічного забезпечення Рудіка О.; акт про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці від 18.03.2021 року; акт про надання пояснень щодо відсутності на робочому місці ОСОБА_1 від 19.02.2021 року.

Так, позивач вважає, що при його звільненні з посади заступника директора департаменту закупівель, відповідачем не враховано рівень кваліфікації, продуктивність праці, високі показники в роботі, тривалий стаж та успішний досвід роботи позивача на керівних посадах АТ "ДПЗКУ". Серед іншого, не враховані поважні причини, які обумовили відсутність ОСОБА_1 на робочому місці.

Позивач вважає, що наказ №302-К від 19.03.2021 року складено з порушенням норм діючого законодавства, а також відповідачем не дотримано процедури звільнення.

Зазначено, що 15.01.2021 року, на підставі Наказу №37-К, підписаного в.о. Правління Власенко А. , за взаємною згодою позивача переведено на посаду заступника директора департаменту закупівель з 16.01.2021 року, з посадовим окладом у розмірі 70 000, 00 грн на місяць.

Також, 15.01.2021 року, на підставі наказу №332-АГ від 19.11.2020 року "Про карантинний режим роботи" в.о. голови Правління Власенком А. видано Наказ №44-К від 15.01.2021 року, яким позивачеві дозволено тимчасово дистанційну (надомну) роботу із дотриманням встановленого в товаристві режиму роботи: понеділок-четвер з 09:00 до 18:00, п`ятниця з 09:45 до 16:45, обідня перерва з 13:00 до 13:45 щодня, без зміни інших умов праці строком на 42 робочих дні з 16.01.2021 до 16.03.2021 року включно.

У лютому позивачеві стало відомо про утворення Департаменту торгівельної діяльності АТ "ДПЗКУ", який є аналогічний, та на виконання пункту 2 Наказу АТ "ДПЗКУ" від 12.02.2021 №50шр, керуючись статтею 43 Конституції України, статтями 42 49-2 Кодексу законів про працю України ОСОБА_1 подано письмову пропозицію (заяву) від 12.02.2021 року щодо переведення на рівнозначну посаду заступника директора Департаменту торгівельної діяльності АТ "ДПЗКУ", з урахуванням змін в організації виробництва і праці та введенням в дію з 15.02.2021 року штатного розпису (із збільшенням чисельності штату).

Тобто, відповідачем на товаристві створювався цілком аналогічний Департамент із аналогічними завданнями та цілями, при цьому, збільшується чисельність штату, що обумовлює виникнення нових робочих місць.

Дану заяву було відмовлено прийняти нарочно, тому 12.03.2021 року лист направлено засобами поштового зв`язку та в подальшому зареєстровано відповідачем за вхідним № 14/К від 15.02.2021 року. Станом на 12.03.2021 року позивачем не було отримано відповіді на раніше надіслану пропозицію (заяву).

Водночас, позивачеві стало відомо, що 12.02.2021 року Наказом в.о. голови Правління АТ "ДПЗКУ" №146-К на посаду заступника директора департаменту торгівельної діяльності, без дотримання вимог КЗпП України та п.2 Наказу АТ "ДПЗКУ" від 12.02.2021 року № 5-шр призначено заступником директора департаменту торгівельної діяльності Гайдара Романа Анатолійовича, чим порушено право на працю та право на переважне право позивача на залишення на роботі у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

12.03.2021 року позивачем нарочно подано в.о. голові Правління Власенку А. доповідну записку, яку зареєстровано за вхідним №439/3 від 12.03.2021 року, в якій позивач просив, враховуючи високу кваліфікацію, досвід та продуктивність праці, перевести його на іншу рівнозначну посаду заступника директора департаменту або директора департаменту АТ "ДПЗКУ".

Натомість, 18.03.2021 року позивач отримав персональне попередження від 18.03.2021 року, за підписом в.о. голови Правління Власенко А.

19.03.2021 року керівництвом АТ "ДПЗКУ" складений Наказ про звільнення позивача, у зв`язку із прогулом, який відбувся 18.03.2021 року, тобто у день, коли ОСОБА_1 отримав персональне повідомлення щодо скорочення посади останнього та щодо наявного у нього строку у 3 дні на вибір вакантних посад. Про отримання листа, позивач особисто проставив підпис саме 18.03.2021 року.

Таким чином, на думку позивача, дії відповідача є незаконними та порушують його права.

Позивач звертає увагу, що в Наказі №302-К від 19 березня 2021 року "Про звільнення ОСОБА_1 " не вказано дня та часу прогулу, що свідчить про недотримання вимог законодавства під час складання останнього, що вважається підставою для його скасування.

Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, за необхідне зазначити.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП однією з підстав для припинення трудового договору, укладеного на невизначений чи визначений строк, передбачено прогул без поважних причин. Прогулом вважається, зокрема, відсутність на роботі понад 3 годин протягом робочого дня (сумарно за день).

Основною обставиною, яка враховується роботодавцем при застосуванні звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП є наявність чи відсутність поважних причин відсутності на робочому місці працівника.

Згідно з ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності.

Звільнення за прогул без поважних причин є одним із заходів стягнення за порушення трудової дисципліни. Порядок застосування дисциплінарних стягнень власником або вповноваженим ним органом визначено ст. 149 КЗпП.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП однією з підстав для припинення трудового договору, укладеного на невизначений чи визначений строк, передбачено прогул без поважних причин.

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів № 9 від 6 листопада 1992 року, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Частиною першою статті 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року з наступними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установленому законом порядку) про його тимчасову непрацездатність.

Так, варто зазначити, що 19.03.2021 року на підставі наказу №302-К позивача звільнено з посади заступника директора департаменту закупівель АТ "ДПЗКУ", у зв`язку з прогулом згідно з п.4 ст.40 КЗпП України.

Факт відсутності заступника директора департаменту закупівель ОСОБА_1 18 березня 2021 року з 9.00 до 10.30 та з 15.36 до кінця робочого дня (18.00) на роботі та на робочому місці, без погодження із керівництвом та попереднім повідомленням про причини своєї відсутності, підтверджується, зокрема, актом від 18 березня 2021 «Про відсутність ОСОБА_1 на робочому місця», складеним працівниками АТ «ДПЗКУ», службовою запискою заступника директора департаменту - начальника управління системного адміністрування та розвитку мереж Рудіка О. про надання інформації з системи контролю та управління доступом стосовно відвідування ОСОБА_1 адмінбудівлі АТ «ДПЗКУ, актом від 19 березня 2021 року «Про надання пояснень щодо відсутності на робочому місці ОСОБА_1 ».

На підтвердження вимог причин відсутності позивача на робочому місці, разом із позовною заявою надано до суду довідку Товариства з обмежено відповідністю «АРС ВІВЕНДІ», що ОСОБА_1 був з 16.00 до 17.30 на прийомі у лікаря стоматолога.

Однак, суд погоджується з позицією представника відповідача, що така довідка не є належним доказом у справі, оскільки ніяким чином не підтверджує, що позивач 18 березня 2021 року, за станом здоров`я не міг перебувати на роботі і виконувати свої службові обов`язки, а іншого в спростування даної позиції позивачем не надано. Щодо того, що позивач перебував на дистанційному графіку роботи, то суд звертає увагу, що наказом такий режим роботи був встановлений до 16.03.2021, а звільнення відбулось 19.03.2021, у зв`язку з відсутністю позивача на роботі більше трьох годин 18.03.2021.

Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що звільнення позивача відбулося без порушення його трудових прав, при звільненні був дотриманий порядок, встановлений трудовим законодавством, правових підстав для поновлення позивача на посаді судом не встановлено, адже поновлення може бути застосовано у випадку незаконного звільнення працівника, що не було доведено позивачем достатніми доказами, тому підстав для задоволення позову про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення зарплати за час вимушеного прогулу, не має.

Щодо інших тверджень позивача з посиланням на ст. 42,43,49-2 КЗпП України, суд вважає, що такі обставини могли б бути предметом розгляду в іншому судовому провадженні в разі звільнення останнього з причин про які вказує позивач, а тому твердження позивача про його незаконне звільнення з приводу скорочення штату, є передчасними.

При цьому, суд звертає увагу, що наказом від 16.09.2021 вих. №728-К було прийнято ОСОБА_1 на роботу, а саме на посаду заступника директора департаменту капітального будівництва з 17.09.2021.

17.09.2021 наказом в.о. Правління Коваленко В. з заступника директора департаменту капітального будівництва ОСОБА_1 було переведено на посаду директора департаменту торгівельної діяльності з 20.09.2021.

Такі дії відповідача, на думку суду, спростовують доводи позивача щодо того, що позивача могли скоротити не запропонувавши рівнозначну посаду у новому департаменті.

Так, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Оскільки, позивачем не надано підтверджувальних доказів у відповідності до вимог ст. 77 ЦПК України, що відповідач станом на день звернення з позовом порушив права позивача в рамках п. 4 ст. 40 КЗпП України, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141, 229, 258, 263-265, ЦПК України, ст.ст. 21, 36,38,40 КЗпП України суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 12.11.2021.

Суддя Т.Г. Ільєва