Справа № 603/522/18
Провадження №6/603/5/2021
У Х В А Л А

"17" грудня 2021 р. м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Гудкової Ю. Г.,

секретар судового засідання Сандалюк О. В.,

за участі:

представника заявника ОСОБА_1 адвоката Говери Н. П.,

стягувача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Говера Н. П., звернувся до суду із заявою про визнання судового наказу, що виданий Монастириським районним судом Тернопільської області 04.09.2018 року у справі №603/522/18, таким, що не підлягає виконанню, та, уточнивши заявлені вимоги, просить зарахувати сплачені та стягнені на виконання зазначеного судового наказу від 04.09.2018 року аліменти в розмірі 35 932,98 грн в рахунок платежів, належних до сплати за рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 19.06.2012 року у справі №1911-639/2012.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 19.06.2012 року у справі №1911-639/2012 присуджено стягувати з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 06.06.2012 року. Однак, 04.09.2018 року за заявою ОСОБА_3 від 30.07.2018 року Монастириським районним судом Тернопільської області помилково видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 30.07.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. У даному випадку може виникнути ситуація подвійного стягнення аліментів з одного і того ж платника на одну і ту ж дитину.

На даний час судовий наказ, виданий 04.09.2018 року, перебуває на примусовому виконанні в Івано-Франківському міському відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (виконавче провадження №57363369). Відповідно до інформації про виконавче провадження 04.12.2018 року виконавчий документ переданий на виконання до ТОВ «Будівельно-монтажна фірма «Івано-Франківськбуд» за місцем роботи ОСОБА_1 . Загальний розмір аліментів, сплачених та стягнених на виконання судового наказу складає 35 932,98 грн. На підставі наведеного просить зарахувати сплачені та стягнені на виконання вищевказаного судового наказу, виданого Монастириським районним судом Тернопільської області 04.09.2018 року у справі №603/522/18, аліменти в розмірі 35 932,98 грн в рахунок платежів, належних до сплати за рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 19.06.2012 року у справі №1911-639/2012.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився.

Представник заявника адвокат Говера Н. П. у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просить задовольнити.

Стягувач ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечила щодо визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Суду пояснила, що виконавчий лист про стягнення аліментів, виданий Монастириським районним судом на виконання рішення від 19.06.2012 року, вона не скерувала до органу виконавчої служби, а в подальшому звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу, на підставі якого і здійснюється сплата аліментів.

Суд, заслухавши представника боржника, стягувача, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що заявлені вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з такого.

Встановлено, що 19.06.2012 року Монастириським районним судом Тернопільської області ухвалено судове рішення у справі №1911-639/2012 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 06.06.2012 року.

Рішення набрало законної сили 02.07.2012 року.

Також, за заявою ОСОБА_3 04.09.2018 року Монастириським районним судом видано судовий наказ у справі № 603/522/18 про стягнення із ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 30.07.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

На виконання зазначеного судового наказу у Івано-Франківському Відділі ДВС у м. Івано-Франківську ПЗМУ Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відкрито виконавче провадження №57363369, 04.12.2018 року передано по місцю працевлаштування боржника до ТзОВ «Будівельно-монтажна фірма «Івано-Франківськбуд», м. Івано-Франківськ, 19.08.2021 року передано на виконання до приватного підприємства «Галкомбуд», м. Івано-Франківськ.

Як убачається з інформаційних довідок №04-84, №04-690, № 04-297, виданих 31.01.2019 року, 04.11.2019 року, 04.06.2020 року ТОВ «Будівельно-монтажна фірма «Івано-Франківськбуд», на виконання постанови ВП №57363369 від 04.12.2018 року в користь ОСОБА_3 проведені відрахування: за листопад грудень 2018 року 6239,89 грн аліментів; за січень вересень 2019 року у сумі 14 904,18 грн аліментів, за січень травень 2020 року 2021,72 грн аліментів.

Згідно розрахунку із сплати аліментів на виконання судового наказу №603/522/18-ц від 04.09.2018 року, виданого Монастириським районним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментних платежів, сума коштів, сплачених боржником/стягнутих виконавцем станом на 01.11.2021 року становить 8 980 грн, сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.11.2021 року становить 39 372,95 грн.

Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 посилається на те, що судовий наказ від 04.09.2018 року є таким, що виданий помилкового, оскільки з приводу стягнення з нього аліментів на утримання доньки вже є рішення суду від 19.06.2012 року.

Відповідно до змісту частин 1, 2 ст. 432 ЦПК України виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або 3) з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №2-4671/11 викладено правовий висновок, згідно якого підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли він виданий помилково.

З огляду на вищевикладене, суд приходить висновку, що судовий наказ Монастириського районного суду Тернопільської області від 04.09.2018 року у справі № 603/522/18 виданий помилково, а тому його слід визнати такими, що не підлягає виконанню.

При цьому, вимогу про зарахування сплачених та стягнутих на виконання наказу, виданого Монастириським районним судом Тернопільської області 04.09.2018 року у справі №603/522/18, аліментів в розмірі 35 932,98 грн в рахунок платежів, належних до сплати за рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 19.06.2012 року у справі №1911-639/2012, суд вважає необґрунтованою і такою, що до задоволення не підлягає, так як посилання на можливе подвійне стягнення аліментів є передчасним, а будь-які спори з вказаного приводу повинні вирішуватися вже в ході виконання рішення суду.

Керуючись ст. ст. 259 261, 352 355, 432 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню задовольнити частково.

Визнати судовий наказ, виданий Монастириським районним судом Тернопільської області 04.09.2018 року у справі №603/522/18 таким, що не підлягає виконанню.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 22.12.2021 року.

Головуюча суддя Ю. Г. Гудкова

Суддя Ю. Г. Гудкова