КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 2-н-2012/11
Провадження №4-с/488/36/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2021 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі Глубоченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанови та дії державного виконавця Корабельного відділу ДВС у м. Миколаїв Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), -

встановив:

Адвокат Могильда Ю.В. в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду із даною скаргою на дії та постанови державного виконавця Корабельного ВДВС у м. Миколаїв Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в обґрунтування якої вказала наступне.

На виконанні Корабельного ВДВС перебуває виконавче провадження № 60790403 з примусового виконання судового наказу № 2-н-2012/2011, виданого 21.07.2011 р. Корабельним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» заборгованості за комунальні послуги на загальну суму 4 199,16 грн., індексацію суми боргу у розмірі 671,02 грн., три відсотки річних у сумі 190,95 грн., а всього 2 268,58 грн.

Представник боржника у вказаному виконавчому провадженні зазначає, що вищевказаний виконавчий документ не відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у ньому відсутня чітка сума, що підлягає стягненню з боржника. За такого, державний виконавець повинен був повернути виконавчий документ стягувачу без виконання, проте він безпідставно відкрив вказане виконавче провадження, в межах якого був накладений арешт на майно боржника та здійснені інші дії, що порушують його права та інтереси.

Посилаючись на викладене, заявник у своїй скарзі просила суд:

-визнати протиправними дії уповноваженої посадової особи Корабельного ВДВС у м. Миколаїв Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо відкриття виконавчого провадження № 60790403;

-скасувати постанову уповноваженої посадової особи Корабельного ВДВС у м. Миколаїв Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відкриття виконавчого провадження № 60790403;

-зобов`язати уповноважених посадових осіб Корабельного ВДВС у м. Миколаїв Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повернути стягувачу судовий наказ № 2-н-2012/2011, виданий 21.07.2011 р. Корабельним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» заборгованості за житлово-комунальні послуги;

-зобов`язати уповноважених посадових осіб Корабельного ВДВС у м. Миколаїв Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відновити порушені права скаржника шляхом зняття арешту з його майна і виключення відомостей про нього з Єдиного реєстру боржників.

В судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися.

Представник скаржника подала заяву про слухання скарги у її відсутність, скаргу підтримала та просила задовольнити.

Представник стягувача ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» у судове засідання не з`явився, про час та місце судовго засідання був повідомлений належним чином.

Представник Корабельного ВДВС м. Миколаїв Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подав відзив, у якому заперечував проти задоволення скарги та зазначив, що оскаржувана заявником постанова та дії державного виконавця є цілком правомірними та здійснені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» і вимог діючого законодавства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Дослідивши скаргу та зібрані по справі письмові докази, суд прийшов до наступного висновку.

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. З Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1)виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

1') судових наказів;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Стаття 18 цього ж Закону визначає права та обов`язки державних виконавців, зокрема, зазначає, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;

б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно до ст. 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.

Із матеріалів справи вбачається, що 04.12.2019 р. до Корабельного ВДВС у м. Миколаїв надійшла заява від ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» про відкриття виконавчого провадження по виконанню судового наказу № 2-н-2012/2011, виданого 21.07.2011 р. Корабельним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» заборгованості з оплати послуг теплопостачання у розмірі - 4 199,16 грн., індексації суми боргу у розмірі 671,02 грн., три відсотки річних у сумі 190,95 грн., втрат на ІТЗ у розмірі 30 грн., та державного мита у розмірі 25,50 грн., а всього на загальну суму 5 116,63 грн.

Головним державним виконавцем вказаного відділу ДВС Рудік Р.Є. 05.12.2019 р. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60790403, копія якої була направлена сторонам виконавчого провадження.

Це узгоджується із вимогами ст.ст. З, 4, 24, 25-28 Закону України Про виконавче провадження (далі Закон). Так, згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону (у відповідній редакції) виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 1 ст. 28 Закону визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі.

Судовим розглядом встановлено, що виконавчий документ, за яким було відкрито вказане виконавче провадження, відповідає вимогам ст. 4 Закону, відтак у державного виконавця не було підстав для його повернення стягувачеві без прийняття до виконання. Таким чином, дії та постанова головного державного виконавця Корабельного ВДВС Рудік Р.Є. щодо відкриття виконавчого провадження № 60790403, є правомірними.

Судовим розглядом також встановлено, що в межах даного виконавчого провадження, державним виконавцем Корабельного ВДВС 08.04.2020 р. була винесена постанова про арешт коштів боржника.

Слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

В подальшому, постановою головного державного виконавця Корабельного ВДВС Рудік Р.Є. від 22.05.2020 р. виконавчий документ був повернений стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними).

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, в силу ч. 4 ст. 59 Закону, є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1? розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону).

Аналізуючи доводи представника скаржника, суд приходить до висновку, державним виконавцем з метою забезпечення реального виконання виконавчого документа, був правомірно накладений арешт на майно (кошти) боржника, і представником скаржника не доведено наявність підстав для його зняття.

Суд також не вбачає підстав для задоволення вимог скарги щодо зобов`язання уповноваженої особи Корабельного ВДВС виключити відомості про ОСОБА_2 з Єдиного реєстру боржників.

З цього приводу суд вважає необхідним зазначити, що Реєстр боржників утворено відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та Наказу Міністерства юстиції України від 05.08.2016 №2432/5 «Про затвердження Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження» (далі за текстом Положення).

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою Системи та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна (п. 13 ч. 2 розділу 1 Положення).

При цьому відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

За ч. 5 ст. 9 Закону відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 7 ст. 9 Закону відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Більш детально порядок виключення з реєстру боржників та підстави виключення осіб із списку встановлено п. п. 6, 7, 8 розділу 10 Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 2432/5 від 05.08.2016 р.

Зокрема, пунктом 6 розділу 10 Положення визначено, що система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови:

-про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження»;

-про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1,3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»;

- про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів;

-про скасування заходів примусового виконання згідно з частиною четвертою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

В день встановлення факту відсутності заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів виконавець зобов`язаний винести постанову про скасування заходів примусового виконання.

У разі скасування постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників (п. 7 розділу 10 Положення).

Таким чином, виключення з реєстру боржників можливе лише в обмежених випадках, про які судом зазначено вище.

Оскільки суд не знайшов підстав для скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, і виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», які не є підставою для виключення боржника з реєстру боржників, то така вимога також не підлягає задоволенню.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що оскаржувані заявником постанови та дії державного виконавця були вчинені правомірно та згідно закону, скарга заявника є необґрунтованою та недоведеною, тому суд не вбачає підстав для її задоволення.

Керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України, суд -

Ухвалив:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанови та дії державного виконавця Корабельного відділу ДВС у м. Миколаїв Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.І. Селіщева