УХВАЛА

24 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 463/1873/16-ц

провадження № 61-42362св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.

суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Ігнатенка В. М., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Львівська міська рада, відділ Держгеокадастру у м. Львові, ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув клопотання ОСОБА_2 про застосування заходів процесуального примусу та про постановлення окремої ухвали у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, відділу Держгеокадастру у місті Львові Львівської області, ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання незаконними і скасування ухвали, державного акта,

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Львівської міської ради на постанову апеляційного суду Львівської області від 05 липня 2018 року та витребувано справу з суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 05 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову апеляційного суду Львівської області від 05 липня 2018 року.

У вересні 2018 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 травня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, відділу Держгеокадастру у місті Львові Львівської області, Якимів Н. Д., треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання незаконними і скасування ухвали, державного акта, призначено до розгляду.

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 подала клопотання, у якому просить застосувати до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу, посилаючись на неодноразове введення суд в оману щодо фактичних обставин справи.

Відповідно до пункту 11 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Відповідно до статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу в сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.

Аналізуючи доводи, викладені в клопотанні ОСОБА_2 , колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для застосування заходів примусу, передбачених статтею 148 ЦПК України, оскільки ОСОБА_1 не вчиняла дій (бездіяльності), які б могли бути розцінені судом як недобросовісне виконання процесуальних обов`язків та введення суд в оману.

У січні 2019 року ОСОБА_2 подала клопотання, у якому просила постановити окрему ухвалу щодо судового експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України ОСОБА_5 за фактом вчинення дій, що можуть містити у собі склад злочину, передбачений частиною першою статті 384 КК України, а також щодо ОСОБА_1 за фактом вчинення дій, що можуть містити у собі склад злочину, передбачений частиною четвертою статті 358 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що висновок судового експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України ОСОБА_5, зроблений під час розгляду іншої цивільної справи, та прийнятий до уваги апеляційним судом під час розгляду цієї цивільної справи, є завідомо неправдивим. Відомості, які містяться у відзиві ОСОБА_1 , є неповними та недостовірними.

Відповідно до статті 420 ЦПК України суд касаційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

У частині десятій статті 262 ЦПК України передбачено, що суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення.

Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.

Суд касаційної інстанції при розгляді касаційних скарг діє в порядку та межах, визначених цивільним процесуальним законодавством України, його повноваження визначені главою 2 розділу V Перегляд судових рішень ЦПК України.

Згідно статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

ОСОБА_2 вбачає в діях судового експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України ОСОБА_5 та позивача ОСОБА_1 порушення вимог КК України. Проте судами попередніх інстанцій дана обставина не була встановлена, а встановлення такої обставини відповідно до статті 400 ЦПК України перебуває поза межами повноважень Верховного Суду.

Отже, заявлене клопотання не свідчить про наявність підстав, за яких Верховний Суд у порядку статі 262 ЦПК України має право постановити окрему ухвалу. Тому в задоволенні клопотання про постановлення судом касаційної інстанції окремої ухвали слід відмовити.

Керуючись статями 141, 148, 260, 262 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотань ОСОБА_2 про застосування заходів процесуального примусу та про постановлення окремої ухвали у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, відділу Держгеокадастру у місті Львові Львівської області, ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання незаконними і скасування ухвали, державного акта, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді : В. С. Жданова

А. Ю. Зайцев

В. М. Ігнатенко

В. М. Коротун