Справа № 544/266/21
Номер рядка звіту 30
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 березня 2021 року м.Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Нагорної Н.В.,

за участю:

секретаря Ралець О.С.,

учасників справи:

заявниці ОСОБА_1 , заінтересованої особи ОСОБА_2 та його представника - адвоката Негодяєва С.В.,

у відкритому судовому засіданні, у залі суду м.Пирятин, розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

Заявниця ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису, в обгрунтування якої вказала наступне. Вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Також у будинку проживає колишній чоловік ОСОБА_2 та двоє їхніх неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Їх сімейне життя з чоловіком не ладилося і постійно погіршувалося, тому 17.12.2019 вони розлучилися. Будинок належить ОСОБА_2 і був придбаний до їх весілля. Оскільки їй немає куди переїхати з двома неповнолітніми дітьми, тому вона вимушена проживати під одним дахом з колишнім чоловіком. На фоні постійних незгод в родині почали виникати сварки, які переросли в серйозні конфлікти, під час яких поведінка ОСОБА_2 почала бути занадто агресивною, він почав погрожувати їй та їх дітям. Вона зазнає постійного психологічного та фізичного тиску з боку ОСОБА_2 , що доказано судом (справа №544/1274/20). Колишній чоловік вчиняє насильство щодо неї протягом тривалого часу, не зважає на заходи, вчинені поліцією. Після кожного винесеного рішення суду він і надалі погрожує їй розправою та повністю впевнений у своїй безкарності. На даний час діти взагалі не спілкуються з батьком. Вона турбується за своє та своїх дітей життя, вимушена переховуватися від чоловіка та всіляко уникати спілкування з ним. Син ОСОБА_3 неодноразово викликав поліцію та просив, щоб прийняли міри стосовно батька, так як він та його менша сестра ОСОБА_4 дуже бояться батька. Зважаючи на це, вона переконана, що вірогідність продовження повторного вчинення насильства ОСОБА_8 щодо неї та їх дітей є дуже високою та може призвести до настання тяжких наслідків для їхнього з дітьми здоров`я. Тому звертається до суду з заявою про видачу обмежувального припису та просить видати обмежувальний припис ОСОБА_2 на строк 6 місяців із заборонами щодо: перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; наближення на 50м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 та дітей, а саме: філії Пирятинського ліцею Пирятинської міської ради Полтавської області школа №1 за адресою: м.Пирятин, вул.Зоряна, 116; загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №4 Пирятинської міської ради Полтавської області м.Пирятин вул.Європейська, 2; місця реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та дітей, якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; ведення листування, телефонних переговорів зі ОСОБА_1 та дітьми або контактування з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису у зв`язку з тим, що зі сторони її колишнього чоловіка систематично здійснюється психологічне та фізичне насильство. ОСОБА_2 її постійно б`є, принижує, погрожує, виганяє з хати, на що вона вже не звертає уваги. Однак, останнім часом її старший син почав телефонувати до дільничного офіцера поліції, до прокуратури, до соціальних служб і просити про допомогу у вирішенні сімейних проблем. Діти знаходяться на межі нервового зриву та постійно знаходяться на зв`язку із соціальними психологами та працюють з ними. Старша дитина більш стійка до того, що бачить удома, а саме побиття та приниження матері. Натомість, у молодшої дитини почалися нервові зриви, істерики. Якщо раніше ОСОБА_4 не хотіла ходити до психолога, то зараз вона навпаки просить записувати її до психолога. Заявниця переживає за стан дітей, за їх здоров`я, за психологічний стан. Молодшій дитині не можна нервувати, так як в неї нервові захворювання. Вона, як мати, скрізь просить про допомогу. Зняти квартиру і проживати з дітьми окремо вона не може через низький рівень її доходів. Діти хочуть нормально жити і питають, коли батько зникне з їхнього життя. Молодша донька боїться батька і навіть психолог не може дізнатися, в чому причина. Старший син ОСОБА_3 неодноразово чув, як батько висловлював погрози в їх сторону, що він їх уб`є і зробить все, щоб вони виїхали з хати. Колишній чоловік може зайти на кухню, коли вона там готує їжу, і кинути в неї тарілку чи вдарити ногою. Щоб він її далі не бив, вона завжди викликає поліцію чи телефонує дільничному офіцеру поліції, щоб вони якось вплинули на нього. Діти постійно бояться батька та просять захистити від нього, тому вона подала дану заяву. Вона хоче привести до порядку психологічний стан дітей. На кухні повна антисанітарія, постійно зникають продукти харчування та побутова хімія. Заявниця неодноразово помічала, що колишній чоловік щось підсипає в приправи. ОСОБА_2 повністю заповнив шафу на кухні своїми гігієнічними засобами, окрім цього він бриється на кухні. Коли вона зробила зауваження з приводу цього, то він накинувся на неї з лайкою і сказав, що вона ніхто і може забиратися звідти. Також він ходить по дому у вуличному взутті. Заявниця просить видати обмежувальний припис строком на шість місяців, поки йдуть суди, щоб відновити нервове здоров`я собі та дітям, так як після кожного судового засідання стає все гірше. Тиск на дітей з боку батька підтверджується тим, що вони відвідують психолога та приймають заспокійливі препарати. З приводу психологічного насильства в сім`ї вона зверталася в соціальну службу із заявою, де їй надали психолога. Також зверталася до прокуратури та в безоплатну правову допомогу, дзвонила на телефон служби запобігання та протидії домашнього насильства. Застосування фізичної сили підтверджується кримінальним провадженням з приводу нанесення їй побоїв. Тілесні ушкодження були зафіксовані в приймальному відділенні лікарні. Однак розслідування кримінального провадження результатів не дало, оскільки була нестача доказів та свідків. Свідчення дітей до уваги не були прийняті. Постанову про закриття кримінального провадження не оскаржувала. Колишній чоловік може ударити її, штовхнути, ударити по нозі. Окрім цього, він неодноразово погрожував сковорідкою та ножем. Колишній чоловік застосовує фізичну силу потайки, без свідків. Він агресивний і не контролює свою агресію, при дітях погрожує. Сім`я на обліку в соціальній службі не перебуває. Дозволу на володіння зброєю колишній чоловік не має. ОСОБА_2 говорив, щоб вона разом зі своїми дітьми ішли геть із дому. Про наявність алкогольної чи наркотичної залежності не знає. Сварки відбуваються в будинку, інколи у дворі. Сварок в школі чи на роботі не було. Колишній чоловік раніше постійно заходив до її кімнати та порушував межі її особистого простору. Після того, як дільничний Шафорост виписав тимчасовий заборонний припис, він більше не заходить до її кімнати. Також 21.12.2020 поліцейський спілкувався з ними та виписав їм обом тимчасові заборонні приписи. До суду із заявою про винесення обмежувального припису звертається вперше.

Заінтересована особа ОСОБА_2 вимоги заявниці не визнав, просив в їх задоволенні відмовити. Суду надав пояснення, що у них із заявницею вже довгий час відбувається конфлікт, але брехня в заяві перейшла всі межі. Колишня дружина зробила дітей заручниками своїх бажань та амбіцій. Із заяви вбачається, що насильство відносно неї не припиняється, однак дзвінки до поліції чомусь припинилися. Вони припинилися через те, що дільничний інспектор попередив їх обох про те, що якщо не припиняться безпідставні виклики поліції, ним буде ініційовано питання по відібранню дітей із сім`ї. Тому закінчилися виклики поліції. Діти постійно знервовані, оскільки ОСОБА_1 постійно психологічно тисне на них, налаштовує проти нього. Заявниця постійно видумує нісенітниці про нього і розповідає оточуючим. Одного разу вона розповіла поліції, що він був в зоні бойових дій і в нього розвинулось психічне захворювання. Він жодного разу не зачепив її і пальцем, оскільки знає, які можуть бути наслідки. Всі ці дії заявниці спрямовані лише для досягнення однієї мети, а саме, щоб він віддав їй будинок і все, що у нього є. На даний час він не може нормально спілкуватися з дітьми, оскільки вони налаштовані проти нього. Він намагається зайвий раз не зустрічатися із заявницею, щоб не провокувати черговий конфлікт. Заявниця залякує дітей тим, що якщо вони будуть спілкуватися з ним, то вона покине їх. Він не може навіть поспілкуватися з дітьми по телефону, бо вона заблокувала його номер в телефонах дітей. Він звертався в службу у справах дітей з проханням тимчасово ізолювати дітей від них обох на час розгляду справ у суді, але йому порадили роз`їхатися і все вирішиться. Останній раз він викликав поліцію 20 грудня 2020 року, коли намагався поголитися в кухні, а заявниця вчинила сварку та розцарапала йому обличчя. Наступного дня дільничний Шафорост виписав заборонні приписи на п`ять днів їм обом.

Суд, вислухавши доводи сторін, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, вважає заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.10.2004, який було розірвано рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 17.12.2019 (а.с.6-7).

Від спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8-9).

Постановою Пирятинського районного суду Полтавської області від 28.01.2021 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, провадження по справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с.18-21). Згідно вказаної постанови ОСОБА_2 21 вересня 2020 року о 14:00 годині за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство стосовно ОСОБА_1 , а саме: своїми діями вчинив психологічне насильство, що виразилось у висловлюванні словесних образ та погроз застосування фізичного насильства, чим порушив Закон України «Про запобігання та протидію домашнього насильства». Вказана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили, що не заперечувалось сторонами по справі.

Згідно форми оцінки ризиків, складеної 02.10.2020 ДОП СП Пирятинського ВП Шафоростом А.В., яка знаходиться в справі по факту звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 21.09.2020 щодо події, яка відбулась 21.09.2020 та за фактом якої ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.173-2 КУпАП, поліцейським визначено рівень небезпеки як низький. Також у формі оцінки ризиків поліцейським зроблено зауваження, що на даний час між кривдником та постраждалою особою тривають судові справи щодо поділу майна та виплати аліментів (а.с.44-47).

Сторонами у судовому засіданні визнана та обставина, що між ними тривалий час існує конфлікт щодо поділу майна.

Після встановлення зазначених обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закону № 2229-VIII). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до пунктів 2, 3, 6-9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII:

дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства;

домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі;

обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи;

особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі;

оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Основними засадами запобігання та протидії домашньому насильству, зокрема, є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд; належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; врахування непропорційного впливу домашнього насильства на жінок і чоловіків, дітей та дорослих; визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству (стаття 4 цього Закону).

Згідно пункту другого частини першої статті 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

У частині першій статті 26 Закону № 2229-VIII визначено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом № 2229-VIII.

У частині другій статті 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (частина третя статті 26 Закону № 2229-VIII).

При вирішенні питання щодо застосуванні заходу, передбаченого законом, суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 (провадження № 61-21337св19) зроблено висновок, що відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Визначення формою домашнього насильства над дитиною у розумінні Закону № 2229-VIII і випадку, коли дитина стала свідком (очевидцем) насильства, та встановлення судом обмежувального припису із застосуванням заходів тимчасового обмеження прав кривдника, визначених частиною другою статті 26 Закону № 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Відповідно до ст.12, 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Аналізуючи докази, наявні в матеріалах справи, встановлено, що дійсно ОСОБА_2 21 вересня 2020 року о 14:00 годині за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство стосовно ОСОБА_1 , а саме: своїми діями вчинив психологічне насильство, що виразилось у висловлюванні словесних образ та погроз застосування фізичного насильства, чим порушив Закон України «Про запобігання та протидію домашнього насильства», що підтверджено постановою Пирятинського районного суду Полтавської області від 28.01.2021 (а.с.18-21). У вказаній постанові судом констатовано, що наявність між сторонами довготривалого конфлікту не може вважатися тією обставиною, яка б виправдовувала поведінку ОСОБА_2 щодо образ та приниження колишньої дружини, зокрема і в присутності їх неповнолітніх дітей. При цьому ситуація, в якій опинилися діти, створює, в першу чергу, психологічне насильство по відношенню до них.

Доводи ОСОБА_1 в тій частині, що ОСОБА_2 вчиняє відносно неї та/або їх спільних дітей фізичне насильство, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Так, ОСОБА_1 на підтвердження того, що ОСОБА_2 вчиняє відносно неї фізичне насильство, надано повідомлення про початок кримінального правопорушення від 15.07.2020 та витяг з ЄРДР (номер кримінального провадження №0000014), де зазначено, що 01.06.2020 близько 18год за місцем проживання заявниці ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 її колишній чоловік ОСОБА_2 наніс останній тілесні ушкодження (а.с.13, 14). Однак такі доводи спростовуються постановою про закриття кримінального провадження №0000014 від 31.08.2020 у зв`язку з встановленням відсутності в діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення (а.с.65-66).

Також 22.01.2020 на службу 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_1 про те, що 22.01.2020 близько 17 години за адресою: АДРЕСА_1 , колишній чоловік ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння застосовує фізичну силу, знущається над нею та її двома дітьми. За вказаним фактом відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП. За наслідками розгляду справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП судом 16.04.2020 ухвалено постанову, відповідно до якої справу про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП провадженням закрито за відсутності в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення (а.с.10, 28-30).

Отже, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження доводів заявниці щодо вчинення відносно неї та/або їх спільних дітей фізичного насильства.

Також не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 про те, що вона вимушена переховуватися від чоловіка та всіляко уникати спілкування з ним, та про те, що поведінка ОСОБА_2 стала занадто агресивною, що він погрожує їхнім дітям, що син ОСОБА_3 неодноразово викликав поліцію та просив, щоб прийняли міри стосовно батька, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Твердження заявниці про те, що ОСОБА_2 чинить відносно своїх дітей психологічне та фізичне насильство, погрожує їм, тому діти бояться свого батька, не бажають з ним спілкувати, знаходяться на грані нервового зриву, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а також спростовуються поясненнями самої заявниці, яка вказала, що інколи вона працює в нічну зміну, тому діти в цей час залишають вдома самі разом з батьком. Діти не скаржились їй, що батько вчиняє відносно них будь-яке насильство.

Із матеріалів справи також убачається, що між сторонами існує спір щодо поділу майна (а.с.57).

З`ясовуючи природу обставин конфлікту встановлено, що між сторонами вже тривалий час на ґрунті поділу майна постійно виникають сварки. Вказані обставини визнані сторонами та не підлягають доказуванню.

Отже, встановлені вище обставини підтверджують факт вчинення ОСОБА_2 по відношенню до колишньої дружини ОСОБА_1 психологічного насильства. Доказів вчинення домашнього насильства ОСОБА_14 відносно їхніх неповнолітніх дітей заявницею суду не надано. При цьому враховуючи, що неповнолітні діти були очевидцями такого психологічного насильства відносно своєї матері, тому вони в розумінні статті першої Закону № 2229-VIII є постраждалими дітьми. З огляду на викладене такі обставини свідчать про необхідність застосування судом заходів тимчасового обмеження прав кривдника та видачі обмежувального припису.

Суд зазначає, що загальна оцінка ситуації вчинення домашнього насильства свідчить про вірогідність продовження чи повторного вчинення психологічного насильства. Судом також враховується низький рівень небезпеки, який визначений уповноваженою особою у формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства. При цьому суд зазначає, що заявницею не доведено вірогідності настання тяжких або особливо тяжких наслідків вчинення домашнього насильства, та дії ОСОБА_2 не свідчать про ймовірність настання летальних наслідків.

Отже, враховуючи можливі ризики та низький рівень небезпеки, а також те, що діти зазнають психологічного насильства лише будучи очевидцями психологічного насильства відносно своєї матері, суд уважає за необхідне покласти на ОСОБА_2 на строк шість місяців такі обов`язки: заборонити ОСОБА_2 особисто контактувати зі ОСОБА_1 . Вжиття зазначеного виду обмеження буде легітимним заходом втручання у права та свободи ОСОБА_2 та відповідатиме принципу пропорційності. Обираючи такий вид обмеження суд також враховує ефективність застосування тимчасових заборонних приписів, які виносились уповноваженими особами Національної поліції України як ОСОБА_2 так і ОСОБА_1 .

При цьому оскільки заявницею не доведено наявність фізичного насильства взагалі, не доведено вірогідність настання тяжких або особливо тяжких наслідків, тому інші обмеження, які вона просить ввести, є непропорційними щодо обмеження права ОСОБА_2 користуватися належним йому нерухомим майном - будинком за адресою: АДРЕСА_1 , а також на свободу пересування та спілкування з дітьми.

З огляду на викладене вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.430, ч.4 ст.3506 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Керуючись ст.6-13, 76-81, 259, 263-265, 273, 3504 - 3506, 3508, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису - задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , поклавши на нього на строк шість місяців такі обов`язки: заборонити ОСОБА_2 особисто контактувати зі ОСОБА_1 .

У задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення про видачу обмежувального припису.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити відділення №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області для взяття на облік особи, стосовної якої видано обмежувальний припис на профілактичний облік, а також Пирятинську РДА та виконавчий комітет Пирятинської міської ради.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В.Нагорна