ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Пищиди М.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу Головного управління державної казначейської служби України в Дніпропетровській області на заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2018 року по справі за позовом Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація», яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року позивач Громадська організація «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація», яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, мотивуючи його тим, що в січні 2017 року набрало законної сили рішення суду у справі №199/6713/14-ц про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошових коштів та видано на підставі вказаного рішення виконавчі листи, які 17 лютого 2017 року були подані до Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області. Вказане рішення виконане не було, у зв`язку з чим ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 червня 2017 року визнано незаконною бездіяльність центрального органу виконавчої влади щодо невиконання виконавчих листів у справі №199/6713/14-ц у встановлений законом термін та зобов`язано перерахувати грошові кошти ОСОБА_1 .

Вказували, що вказане рішення досі залишається невиконаним, що завдає йому матеріальної шкоди, внаслідок знецінення грошових коштів.

Посилаючись на те, що заборгованість за невиконаним рішенням складає 3 104,77 грн., з урахуванням рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юрій Михайлович Іванов проти України», просили суд першої інстанції стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 заподіяну йому матеріальну шкоду у вигляді пені у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, чинної у період несплати, за весь період несплати боргу, плюс три відсоткові пункти, стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 384,55 грн. та судові витрати у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять, пов`язаних із явкою до суду за всі дні, в які він змушений був з`являтись до суду для захисту своїх прав від бездіяльності Державної казначейської служби України як центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, вчинену ним при виконанні виконавчих листів по справі №199/6713/14-ц, виданих Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська, прийнятих і зареєстрованих за вхідними №12 479, №12 480 та №12 4 він був в суді з 13-00 год. до 14-24 год., плюс чотири години з врахуванням відстані від дому до суду і в зворотному напрямку.

Також, посилаючись на те, що у зв`язку із невиконанням рішення суду йому було спричинено психологічну травму, принижено його гідність, він вимушений був захищати свої права у суді, просили суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 30 000 грн., яку він розрахував з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати (3 200 грн.) помноженої на тривалість правопорушення з боку відповідача (9 місяців).

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 384,55 грн.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять, пов`язаний із явкою до суду для захисту своїх прав від бездіяльності Державної казначейської служби України як центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, вчинену ним при виконанні виконавчих листів по справі №199/6713/14-ц, виданих Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська, прийнятих і зареєстрованих за вхідними №12 479, №12 480 та №12 481 від 17 лютого 2017 року у розмірі 22,41 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно застосовуючи статтю 625 ЦК України, нарахував пеню у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, індекс інфляції та 3% річних на суму коштів за судовим рішенням про стягнення за рахунок Державного бюджету України та моральної шкоди, оскільки до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядковані однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується. Правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України Про виконавче провадження, Порядком виконання рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845, та Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень. Отже, вважає, що оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку із виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, тобто вимоги статті 625 ЦК України. Зазначає, що стягнення моральної та матеріальної шкоди безпосередньо з казначейства не допускається, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів. Вказує, що позивачем не надано доказів спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди та не наведено розрахунків визначення її розміру. Позов подано громадською організацію, яка відповідно до закону не має на це права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, з наступних підстав.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами цивільної справи, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2017 року у справі №199/6713/14-ц частково задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто з Державної казначейської служби України на його користь, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, моральну шкоду у розмірі 3 000 грн., матеріальну шкоду у розмірі 15 грн., а також судові витрати, пов`язані із розглядом справи 89,77 грн. (а.с.6-8).

На виконання вказаного рішення суду, 17 лютого 2017 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська видано три виконавчі листи, які 17 лютого 2017 року були подані позивачем до Головного управління державної казначейської служби України в Дніпропетровській області та зареєстровані за вхідними № 12-480, 12-481, 12-489 (а.с.9).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 червня 2017 року по цивільній справі №199/6713/14-ц визнано незаконною бездіяльність центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів у провадженні якого знаходяться виконавчі листи у справі №199/6713/14ц, видані Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська 17 лютого 2017 року, зареєстровані за вхідним №12-480, №12-481, 12-479 від 17 лютого 2017 року щодо невиконання виконавчих листів у справі №199/6713/14 ц у встановлений законом термін.

Зобов`язано центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у провадженні якого знаходяться виконавчі листи по справі №199/6713/14ц усунути порушення прав ОСОБА_1 шляхом перерахування коштів за виконавчими листами у справі №199/6713/14-ц через відділення «Укрпошти» №82 за місцем проживання стягувача ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , та нарахувати й виплатити компенсацію за порушення строків перерахування коштів на користь ОСОБА_1 за виконавчими листами по справі №199/6713/14-ц про стягнення коштів з державного органу за весь час прострочення з моменту настання права на нарахування компенсації до моменту фактичного виконання виконавчих листів у справі №199/6713/14ц.

Стягнуто з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з явкою до суду у розмірі 38,68 грн.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2017 року залишено без змін ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 червня 2017 року.

Постановою Верховного Суду від 06 лютого 2019 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2017 року у справі №199/6713/14-ц змінено, викладено його резолютивну частину в такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 000 грн компенсації моральної шкоди, 15 грн. майнової шкоди та 89,77 грн. судових витрат, пов`язаних з явкою до суду у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять». В решті залишено без змін.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі №6-113цс14, на підставі рішення суду про відшкодування заподіяної майнової та моральної шкоди між сторонами виникає грошове зобов`язання, таким чином у разі його невиконання, підлягає нарахуванню інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних, відповідно до статті 625 ЦК України, які входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Судом перевірено наданий позивачем розрахунок та визнано його вірним, в зв`язку з чим позовні вимоги у цій частині вважав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, суд вважав доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, оскільки судовим рішенням підтверджена неправомірність дій відповідача Державної казначейської служби, яка виразилися в тривалому безпідставному невиконанні рішення суду, яке набрало законної сили. Враховуючи, що вказані неправомірні дії завдали позивачу душевних хвилювань та страждань, змусили його вживати додаткових заходів для захисту свого порушеного права та отримання належних йому грошових коштів, зокрема, звертатися з позовними заявами до суду, що не могло не викликати у позивача негативних емоцій, враховуючи глибину та тривалість моральних страждань позивача, який більше року не може добитися виконання рішення суду, яке винесено на його користь, вважав достатнім та розумним визначити моральну шкоду в розмірі 15 000 грн. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення судових витрат у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять, пов`язаних із явкою до суду за всі дні, в які позивач змушений був з`являтись до суду для захисту своїх прав від бездіяльності Державної казначейської служби України, є обґрунтованою, зважаючи на те, що ОСОБА_1 брав участь у судовому засіданні, яке відбулося 16 квітня 2018 року та тривало з 13 години 46 хвилин до 14 годину 21 хвилину, що підтверджується даними з протоколу судового засідання, в той же час враховуючи надання ним клопотання про проведення судового засідання 15 травня 2018 року у його відсутність, суд визначив компенсацію за відрив від звичайних занять за його явку до суду 16 квітня 2018 року у розмірі мінімальної заробітної плати за одну годину, тобто 22,41 грн.

В той же час, суд першої інстанції вважав безпідставними вимоги позивача про стягнення пені у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, чинної у період несплати плюс три відсоткові пункти, як такий, що не передбачений національним законодавством України. Крім того, суд дійшов висновку, що належним відповідачем за даними позовними вимогами є Державна казначейська служба України, позовних вимог до Головного управління державної казначейської служби України в Дніпропетровській області фактично не пред`явлено, в зв`язку з чим у позовних вимогах до Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області відмовлено.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає, що судом ухвалено рішення із порушенням норм процесуального права з огляду на наступне.

Кожен має право на свободу об`єднання з іншими особами (пункт 1 статті 11 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція)).

Громадяни України мають право на свободу об`єднання у політичні партії та громадські організації для здійснення і захисту своїх прав і свобод та задоволення політичних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів, за винятком обмежень, встановлених законом в інтересах національної безпеки та громадського порядку, охорони здоров`я населення або захисту прав і свобод інших людей (частина перша статті 36 Конституції України).

Громадське об`єднання це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів (частина перша статті 1 Закону України «Про громадські об`єднання»).

Громадське об`єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка. Громадська організація це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи (частини друга та третя статті 1 Закону України «Про громадські об`єднання»).

Громадське об`єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу (частина п`ята статті 1 Закону України «Про громадські об`єднання»).

Відповідно до пунктів 3 і 7 Рекомендації CM/Rec(2007)14 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо створення та діяльності неурядових організацій від 10 жовтня 2007 року (далі Рекомендація) неурядові організації можуть бути як неформальними об`єднаннями або організаціями, так і об`єднаннями або організаціями, що мають статус юридичних осіб. Неурядові організації, які мають статус юридичних осіб, повинні мати ту ж правоздатність, якою зазвичай користуються інші юридичні особи, і на них повинні поширюватися ті ж зобов`язання та санкції, що накладаються адміністративним, цивільним і кримінальним законодавством, які, зазвичай застосовуються до таких юридичних осіб.

З огляду на наведене правоздатність неурядових організацій, які не мають статусу юридичної особи, може мати визначені національним законодавством особливості, обмеження порівняно з неурядовими організаціями, які мають статус юридичної особи.

Неурядові організації повинні мати можливість вільно здійснювати свої цілі за умови, що і цілі, і засоби їх досягнення відповідають вимогам демократичного суспільства (пункт 11 Рекомендації).

У справі, що переглядається, позовну заяву подала ГО «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр», яка не має статусу юридичної особи. Від імені ГО «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» позовна заява підписана ОСОБА_2 , як представником цієї організації.

На підтвердження правового статусу та повноважень щодо представництва інтересів ОСОБА_1 ГО «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» надала суду копії таких документів:

- витяг з протоколу від 15 вересня 2014 року №1 установчих зборів засновників цієї громадської організації (а.с.18), відповідно до якого вирішили створити правозахисну ГО «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» без статусу юридичної особи, яка буде здійснювати свою діяльність з основною метою здійснення та захисту прав і законних соціальних, економічних, творчих, культурних, екологічних, трудових та інших інтересів членів організації, які не суперечать законодавству України.

- наказ Дніпропетровського міського управління юстиції від 15 жовтня 2014 року №381 про прийняття повідомлення про утворення ГО «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» відповідно до статті 16 Закону України «Про громадські об`єднання» (а.с.17);

- витяг з протоколу від 01 грудня 2014 року №1 засідання Ради керівництва Громадської організації стосовно вирішення питання про прийняття до лав членів ГО «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» ОСОБА_1 (а.с.18 зворот);

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Закон України «Про громадські об`єднання» не деталізує права громадської організації на звернення до суду в інтересах своїх членів чи інших осіб. Відтак такі права реалізуються відповідно до положень інших законів України.

Статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (частина перша статті 58 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами (частина перша статті 44 ЦПК України).

ГО «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» у справі діє в інтересах позивача. Стосовно самопредставництва, то ГО «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» не є особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи (стаття 56 ЦПК України). Щодо можливості сторони брати участь у судовому процесі через представника, то виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена (частини четверта та п`ята статті 1312 Конституції України).

Згідно з частинами першою та другою статті 60 ЦПК України можливість бути представником у суді мають адвокат або законний представник (стаття 59 ЦПК України); під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Отже, з метою забезпечення інтересів правосуддя, виконання завдання цивільного судочинства у ЦПК України не передбачено права громадської організації без статусу юридичної особи бути представником у суді, оскільки таке право належить лише адвокатові, законному представникові, а у спорах, що виникають з трудових відносин, та у малозначних спорах фізичній особі, яка досягла вісімнадцяти років і має цивільну процесуальну дієздатність. Ці вимоги законодавства щодо представництва у цивільному процесі є чіткими та передбачуваними для позивача і ГО «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр».

Саме таких висновків щодо процесуального статуту ГО «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року у справі №199/1478/17 (провадження №14/52цс19).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України процесуальним наслідком того, що позовну заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, вона не підписана, її підписала особа, яка не має права її підписувати, або особа, посадове становище якої не вказано, є повернення позовної заяви. Такий процесуальний наслідок суд застосовує до відкриття провадження у справі.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі (частити перша і третя статті 244 ЦК України).

Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема довіреністю фізичної або юридичної особи (пункт перший частини першої статті 62 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 62 ЦПК України довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою. У разі задоволення заявленого клопотання щодо посвідчення довіреності фізичної особи на ведення справи, що розглядається, суд без виходу до нарадчої кімнати постановляє ухвалу, яка заноситься секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, а сама довіреність або засвідчена підписом судді копія з неї приєднується до справи.

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо його подала особа, яка не має цивільної процесуальної дієздатності; якщо від імені заінтересованої особи його подала особа, яка не має повноважень на ведення справи (пункти 1 і 2 частини першої статті 257 ЦПК України). Такий процесуальний наслідок суд застосовує, якщо про вказані обставини стало відомо після відкриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції належно не дослідивши питання можливості ГО «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» представляти інтереси ОСОБА_1 дійшов передчасного висновку про розгляд справи по суті.

Крім того, судова колегія не приймає до уваги ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 січня 2021 року, оскільки вона постановлена після ухвалення оскаржуваного рішення.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи вказану скаргу, судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з наступним залишенням позову без розгляду.

Керуючись ст.ст. 257,367,374,377 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Головного управління державної казначейської служби України в Дніпропетровській області задовольнити частково.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2018 року скасувати.

Позов Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація», яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2021 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Пищида М.М.