У х в а л а

21 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 570/5723/18

провадження № 61-20332ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 27 січня 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів сплачених за автомобіль,

В с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Рівненського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь кошти в сумі 15 812 доларів США, що по курсу станом на день звернення до суду 19 листопада 2018 року становило 438 783,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що в липні 2012 року в м. Рівне ОСОБА_2 домовився з ОСОБА_1 про купівлю-продаж автомобіля марки «Volkswagen Passat», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Оскільки, автомобіль перебуває у заставі банку ВАТ «Фінанси та кредит» сторони дійшли згоди, що відповідач передає позивачу у власність вищевказаний автомобіль, а останній погашає залишок кредиту в сумі 17 000 доларів США в банку АТ «Фінанси та кредит» за ОСОБА_1 . Вказаний автомобіль позивач вирішив придбати за власні кошти для свого зятя ОСОБА_3 . У подальшому, відповідач передав позивачу автомобіль, свідоцтво про реєстрацію даного автомобіля та ключі від нього. Письмовий договір сторони повинні були укласти після зняття заборони банком на відчуження автомобіля. Позивач через свого зятя ОСОБА_3 сплатив за автомобіль кошти у банк ВАТ «Фінанси та кредит» на загальну суму 15 812 доларів США. У травні 2014 року працівниками поліції було затримано автомобіль марки «Volkswagen Passat», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , через накладення державним виконавцем арешту на все майно відповідача. У подальшому відповідач відмовився від договору купівлі-продажу, останнім не відчужено автомобіль позивачу, коштів сплачених на погашення кредиту також не повернуто.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 27 січня 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 438 783,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 27 січня 2021 року - без змін.

13 грудня 2021 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 27 січня 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 27 січня 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктами 1, 10 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову в справах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, а ціна позову у справах, у яких заявлено кілька самостійних вимог, визначається загальною сумою всіх вимог.

Як убачається з матеріалів касаційного провадження, предметом позову є стягнення грошових коштів у розмірі 438 783,00 грн.

Ціна позову в даній справі складає 438 783,00 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2270,00*250=567 500,00 грн).

Отже, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України рішення судів першої та апеляційної інстанцій в даній справі не підлягають касаційному оскарженню.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Разом із цим, у касаційній скарзі заявник зазначає, що справа має виняткове значення для нього, оскільки стягнуто грошові кошти у розмірі 438 783,00 грн, що є дуже значною сумою для нього, а отже є підстави для відкриття касаційного провадження.

Вказані доводи касаційної скарги не містять достатніх обґрунтувань для розгляду в касаційному порядку справи з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями у цілому не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Інших належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, передбачених пунктом 1 частини третьої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі не наведено, а тому суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням указаного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 27 січня 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року всправі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів сплачених за автомобіль.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук