Справа № 291/465/21
Ружинський районний суд Житомирської області

Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2021 року

Ружинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої: судді Митюк О.В.,

за участю секретаря: Кащук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Ружині Житомирської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2

до Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області

про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

в с т а н о в и в :

В квітні 2021 року представник позивача ОСОБА_2 , який діє в інтерсах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті двоюрідного брата позивачки, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Усть-Катав Челябинської області Російської Федерації. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до довідки №319 від 03.05.2019 року виданої Бистрицькою сільською радою Ружинського району Житомирської області, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла тітка, позивачки, ОСОБА_4 , яка до своєї смерті одиноко проживала по АДРЕСА_1 .

Після смерті тітки відкрилася спадщина на її майно - земельну ділянку для товарного сільгоспвиробництва, що розташована за межами с.Бистрик, Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області.

Наприкінці березня 2019 року до позивачки зателефонували представники СП «Нібулон», в користуванні яких знаходиться дана земельна ділянка та поцікавилися у неї про те, чому вона, як єдина спадкоємниця майна ОСОБА_4 , не оформляє свої спадкові права на земельну ділянку у порядку спадкування.

За інформацією, якою володіла позивачка, спадщину після смерті тітки прийняв її син, який проживав на території Російської Федерації. Разом з тим, для свого переконання позивачка звернулася до нотаріальної контори та дізналася, що дійсно, спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 (спадкова справа №2547/2004) прийняв її син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який у 2005 році був зареєстрований у м.Усть-Катав, Челябинської області.

Позивачка намагалася зв`язатися у телефонному режимі із своїм двоюрідним братом ОСОБА_3 , але телефон не відповідав, а тому позивачка зв`язалася із органами місцевого самоврядування у м.Усть-Катав Челябинської області Російської Федерації, де їй повідомили, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживав АДРЕСА_2 , декілька років тому, помер. Більш детальної інформації надавати відмовилися та рекомендували звертатися із офіційним запитом.

Звернувшись із письмовою заявою до Усть-Катавського міського відділу ЗАГС Челябинської області Російської Федерації про видачу свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивачка отримала офіційну відповідь від 25.06.2019 року про те, що по даному питанню їй необхідно звернутися до відділу ДРАЦС по місцю проживання.

17.07.2019 року на своє письмове звернення до Ружинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану позивачка отримала відповідь про те, що для отримання свідоцтва про смерть свого двоюрідного брата їй необхідно надати докази родинних стосунків.

Також, позивачка зверталася до Ружинської державної нотаріальної контори Житомирської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї тітки та свого двоюрідного брата, однак отримала відмову у зв`язку із відсутністю доказів смерті брата та відсутністю факту родинних стосунків.

З метою встановлення факту родинних стосунків позивачка вимушена була звернутися із відповідною заявою до Корольовського районного суду м.Житомира. Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 12.06.2020 року у цивільній справі №296/799/20 встановлено факт родинних стосунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а саме, що позивачка є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказане рішення суду дало підстави позивачці повторно звернутися до Ружинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану для отримання свідоцтва про смерть свого брата.

12.03.2021 року позивачка отримала в Ружинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану свідоцтво про смерть ОСОБА_3 після чого, 13.03.2021 року звернулася до Ружинської державної нотаріальної контори Житомирської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата.

Однак, 18.03.2021 року нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та надав відповідне роз`яснення із якого вбачається, що правовідносини пов`язані із спадкуванням нерухомості, що знаходиться на території України та належить спадкодавцям, які є суб`єктом іноземних держав врегульовується Законом України «Про міжнародне приватне право».

На думку позивача строк пропущений з поважних прочини, оскільки вона пропустила встановлений для прийняття спадщини шестимісячний строк у зв`язку з тим, що не знала про смерть свого двоюрідного брата. Просила поновити їй строк для прийняття спадщини та визначити строк на прийняття спадщини.

У судове засідання позивачка не з`явилася.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність та позивача, позов підтримав.

Представник відповідача до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відзив на позов до суду не подав.

Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Усть-Катав, Челябинської області, Росія помер ОСОБА_3 , який на день своєї смерті проживав в Росії, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 97400023 Отделом ЗАГС администрации Усть-Катавского городского округа Челябинской области ( російською мовою) ( а.с.5).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне померлому майно, що складається з земельної ділянки площею 1.9208 га, яке він успадкував після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Бистрик Ружинського району Житомирської області, що підтверджується матеріалами спадкової справи №547/2004 (а.с.87-101) .

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 12.06.2020 року у цивільній справі №296/799/20 встановлено факт родинних стосунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а саме, що позивачка є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.6-7).

Як вбачається з витягу із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), наданого 18.03.2021р. державним нотаріусом Ружинського державної нотаріальної контори Житомирської області, спадкова справа відносно майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , не заводилась, і, відповідно, із заявами про прийняття її спадщини до нотаріуса ніхто із спадкоємців не звертався (а.с.10).

Позивач звернулася до Ружинської державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадкових прав, але листом від 18 березня 2021 року № 235/01-16, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, так як вона пропустила строк для прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 (а.с.9).

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ст. 15 ЦК України). Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За приписами статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву по прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

При розгляді цих справ судам слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61/21447св19).

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд повинен дослідити поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на чинення цих дій.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.10. 2018 року у справі № 681/203/17-ц.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви, не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС № 61-49121св від 29.10.2019 р.

Судом встановлено, що шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 сплинув 15 липня 2012 року, а до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 звернулася 13 березня 2021 року.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив про те, що встановлений ч.1 ст.1270 ЦК строк для звернення із заявою про прийняття спадщини вона пропустила з поважних причин, оскільки не знала про смерть свого двоюрідного брата.

У ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Наведені позивачем причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень ч.3 ст.1272 ЦК можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Пропущений позивачем строк подачі заяви про прийняття спадщини є значним, тривалістю майже у 10 років, а доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про існування для позивача об`єктивних і непереборних перешкод звернення із заявою про прийняття спадщини не надано.

Відповідно до наданих доказів суду не вбачається неможливість та поважність пропуску строків позивача протягом 6 місяців звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Інші докази суду не надані.

Враховуючи, що позивач не довів наявність перешкод, які впливали на своєчасність подання заяви до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини за законом, підстави для надання йому додаткового строку відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1268-1270, 1272 ЦК України, ст.ст. 7, 10, 76, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає: АДРЕСА_3 , і.к. НОМЕР_2 .

Відповідач:Ружинська селищна рада Житмоирської області, місце знаходження:13600, смт.Ружин, вул..О.Бурди, буд.44, Бердичівського району Житмоирської області, .

Суддя О. В. Митюк.