"22" грудня 2021 р.
Справа № 642/6196/21
Провадження № 2/642/2190/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 року Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді - Шрамко Л.Л.,

з участю секретаря - Мананкової І.В.,

представника відповідача - Мозгової Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 2 Філії «Центр охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу про переведення та поновлення на посаді, відшкодування моральної шкоди,

3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Генеральний директор Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті №2 Філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Українська залізниця» Бровінський Сергій Володимирович,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 -адвокат Курило С.Л. звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати наказ про переведення позивача на посаду лікаря-стоматолога ортопедично -стоматологічного відділення Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті №2 Філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Українська залізниця» від 13 квітня 2021 року № 213-ос незаконним та поновити його на посаді; стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. внаслідок незаконного переведення.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 11.11.2013 року він був прийнятий до ДЗ «Дорожня клінічна лікарня станції Харків СТГО «Південна залізниця» на посаду заступника головного лікаря з медичної частини штату працівників апарату управління у порядку переведення із ДЗ «Вузлова лікарня станції Харків СТГО «Південна залізниця» за згодою між керівниками підприємств.01.12.2015 року Державний заклад «Дорожня клінічна лікарня» станції Харків СТГО «Південна залізниця» реорганізовано шляхом злиття у публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» та на його базі утворено структурний підрозділ Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті № 2 Філії «Центр охорони здоров`я» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Позивач продовжував в цей час перебувати на посаді заступника головного лікаря з медичної частини.

В період часу 04.01.2021 по 14.01.2021 р. ОСОБА_1 перебував у щорічній відпустці. Після виходу із відпустки позивач змушений був за станом здоров`я піти на лікарняний. В період часу з 19.01.2021 по 01.02.2021р., з 02.02.2021 р. по 01.03.2021 р., з 02.03.2021 р. по 08.04.2021 р, з 09.04.2021р.по 12.04.2021 р. позивач перебував на лікарняному.

Після виходу із лікарняного ОСОБА_1 був викликаний до Генерального директора Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 2 Філії «Центр охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Бровінського С.В., який повідомив позивачу про те, що він підлягає переведенню на посаду лікаря-стоматолога ортопедично- стоматологічного відділення у зв`язку із скороченням посади заступника головного лікаря з медичної частини.

Перебуваючи під моральним і психологічним тиском Генерального директора ОСОБА_2 , який погрожував позивачу звільненням, у випадку, якщо він не погодиться на переведення, побоючись втратити роботу, ОСОБА_1 змушений був підписати наказ про переведення.

Таке рішення позивача було здійснене всупереч його волі, у несприятливих для нього обставинах, які навмисно були створені керівництвом Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 2 Філії «Центр охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця», оскільки рішення про скорочення штату було прийнято в той час, коли позивач перебував на лікарняному. Про дане рішення позивач не був повідомлений, що є прямим порушенням законодавчих вимог. Керівництво лікарні навмисно чекало, коли ОСОБА_1 повернеться на роботу після лікарняного, щоб створити умови раптовості та психологічної напруги і змусити його підписати наказ про переведення на нижчу посаду.

ОСОБА_1 підписав даний наказ, оскільки відчував відповідальність за свою сім`ю. Він разом зі своєю дружиною і двома дітьми проживає в гуртожитку. Крім того, його дружина і діти знаходяться на його повному утриманні, він є єдиним годувальником своєї сім`ї. В таких умовах втрата роботи є неприпустимою для позивача. Після незаконного переведення на посаду лікаря-стоматолога його заробітна плата суттєво зменшилася. 12 липня 2021 р. ОСОБА_1 був попереджений, про те, що 13 вересня 2021 р. підлягає звільненню із займаної посади лікаря- стоматолога у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та вилучення зі штатного розпису посад, що підлягають скороченню на підставі наказу від 26 травня 2021 р. № 334 «Про введення та впровадження в дію нового штатного розпису Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 2 Філії «ЦОЗ» АТ «Укрзалізниця». За таких умов позивач взагалі буде позбавлений будь-яких прав на нормальне людське існування, оскільки він перебуває в черзі на отримання квартири від даного підприємства вже близько 15 років, оплачує проживання в гуртожитку без будь-яких пільг, а у разі його звільнення, він не лише втрачає право на одержання квартири, а й буде позбавлений права на проживання в гуртожитку.

Позивач вважає, що вищенаведені факти свідчать про те, що дії генерального директора Бровінського С.В. є протиправними, такими, що грубо порушує законодавство України, норми трудового права, норми колективного договору та підзаконних нормативно-правових актів України. А його переведення на посаду лікаря-стоматолога ортопедичного-стоматологічного відділення було здійснено з грубим порушенням законодавчих вимог. Внаслідок незаконного переведення ОСОБА_1 зазнає сильних душевних страждань. Переведення на нижчу посаду позбавило його певної частини доходу, а оскільки він є єдиним годувальником своєї сім`ї, то він зазнає переживань за благополуччя та підтримання нормального життєвого рівня своєї дружини та дітей. З огляду на зазначене, позивач оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 15.09.2021 позовну заяву залишено без руху відповідно до ст. 185 ЦПК України, позивачу наданий строк для усунення недоліків.

21 вересня 2021 року позивач подав заяву про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, посилаючись на те, що про порушення свого права він дізнався у липні, коли звернувся за довідкою про доходи, та йому було роз`яснено, що заробітна плата є пропорційною колу його функціональних обов`язків як лікаря- стоматолога. З посадовою інструкцією його не було ознайомлено, він лише знає розмір своєї заробітної плати.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 22.09.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, та встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву.

02.11.2021 на адресу суду від представника відповідача надійшло заперечення на позовну заяву, які по суті є відзивом на позов, в якій представник відповідача просить відмовити в задоволені позовних вимог. В своїх запереченнях, представник відповідача посилається на те, що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до ДЗ «Дорожня клінічна лікарня станції Харків СТГО «Південна залізниця» на посаду заступника головного лікаря з медичної частини з 11.11.2013 року на підставі наказу № 233 ос. Наказом від 27.12.2013 № 841-011 йому дозволено сумісництво на 0,25 посади лікаря-стоматолога стоматологічного відділення.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», з 01.12.2015 року державний заклад «Дорожня клінічна лікарня станції Харків СТГО «Південна залізниця» був реорганізований, шляхом злиття в публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», на його базі створено виробничий (структурний) підрозділ Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті № 2 філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Укрзалізниця», який здійснює свою діяльність на підставі Положення, затвердженого Філією «ЦОЗ».

Відповідно до Положення про виробничий підрозділ Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті №2 філії «Центр охорони здоров`я» АЗ «Укрзалізниця» (ХКЛ ЗТ' №2), затвердженого наказом філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Укрзалізниця» (Філія «ЦОЗ») від 15 червня 2020 року № ЦОЗ-03/145, ХКЛ ЗТ №2 є виробничим підрозділом Філії «ЦОЗ» перебуває у виробничому та управлінському адміністративному підпорядкуванні Філії ЦОЗ. Пунктом 2.5 Положення передбачено, що в своїй діяльності ХКЛ ЗТ № 2 керується Конституцією України та іншими законами, нормативно-правовими актами України, актами Президента України, постановами Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства охорони здоров`я України, Статутом АТ «Укрзалізниця», внутрішніми документами АТ «Укрзалізниця» та Філії «ЦОЗ», Положенням про Філію ЦОЗ та Положенням про виробничий підрозділ Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті № 2 філії «Центр охорони здоров`я» акціонерного товариства «Українська залізниця».

Згідно п.5.1. Положення керівництво виробничим підрозділом - ХКЛ ЗТ №2 здійснює генеральний директор. Керівники виробничого підрозділу, окрім тих, посади яких зазначені в Номенклатурі посад Товариства, призначаються та звільняються директором виконавчим Філії «ЦОЗ».

Відповідно до ч. З ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів виробництво, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо). Функції, права та обов`язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які стверджуються в порядку, визначеному Статутом підприємства або іншими установчими документами відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 64 ГК України.

Згідно з п.4.2 Положення організаційна структура виробничого підрозділу ХКЛ ЗТ №2 розробляється та затверджується директором виконавчим Філії ЦОЗ, та вводиться в дію наказом Філії «ЦО», п. 4.3 передбачено, що штатний розпис Лікарні розробляється та затверджується директором виконавчим Філії ЦОЗ.

24.09.2020 року Філією ЦОЗ був затверджений новий штатний розпис ХКЛ ЗТ № 2, відповідно до якого посади адміністративно-управлінського персоналу, а саме: головного лікаря та його заступників (всіх найменувань), в тому числі заступника головного лікаря з медичної частини вилучені зі штатного розпису ХКЛ ЗТ № 2 та підлягають скороченню, що і зумовило проведення процедури скорочення працівників, які займали дані посад.

Листом від 25.09.2020 Філією «ЦОЗ» генерального директора ХКЛ ЗТ № 2 було зобов`язано ознайомити працівників, які перебувають на посаді заступника головного лікаря під підпис за встановленою формою, та здійснити усі необхідні дії щодо подальших трудових відносин, відповідно до вимог чинного законодавства України.

Виконуючи вимоги чинного законодавства України: частини другої статті 49-4 Кодексу законів про працю України, частини третьої статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15.09.1999 №1045-ХIY, не пізніше трьох місяців, ХКЛ ЗТ № 2 направлено інформаційний лист профспілковому комітету Лікарні про вилучення зі штатного розпису посад головного лікаря та його заступників, в тому числі посади заступника головного лікаря з медичної частини.

Відповідно до частини першої статті 49-2 Кодексу законів про працю України, не пізніше як за 2 місяці, а саме 27.10.2020 року ОСОБА_1 був персонально попереджений про вилучення зі штатного розпису посади заступника головного лікаря з медичної частини та майбутнє вивільнення з займаної посади з 29.12.2020 .

Відповідно до частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України одночасно з попередженням про майбутнє вивільнення ОСОБА_1 були запропоновані вакантні посади, які мались в наявності на той час в ХКЛ ЗТ № 2.

Згідно довідки відділу кадрів, в період з 10.11.2020 по 12.04.2021 року ОСОБА_1 був відсутній на роботі з поважних причин.

13.04.2021 року ОСОБА_1 вийшов на роботу і за власноруч написаною заявою, у відповідності до п 1 ч. 1 ст. 32 КЗпП України, наказом за №214-ос був переведений з посади заступника головного лікаря з медичної частини на 1,0 посади лікаря-стоматолога вищої категорії ортопедично-стоматологічного відділення, з наказом ознайомлений під його особистий підпис.

13.04.2020 року ОСОБА_1 , також за власноруч написаною заявою, прийнятий на роботу за сумісництвом на 0,25 ставки лікаря-стоматолога вищої категорії ортопедично-стоматологічного відділення з 14.04.2021.

Таким чином, трудові відносини з позивачем, а саме переведення ОСОБА_1 з посади головного лікаря з медичної частини на посаду лікаря-стоматолога вищої категорії ортопедично-стоматологічного відділення відбувались виключно у відповідності до вимог чинного законодавства України та у відповідності з його волевиявленням.

Щодо неправомірних, на думку позивача, дій генерального директора ХКЛ ЗТ №2 Бровінського С.В., представник відповідача вважає необґрунтованими, та такими, що не підтверджуються будь-якими фактами або документами.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Про час та день розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника позивача надійшла заява з проханням розглянути справу без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник позивача подав відповідь на відзив (заперечення), в якому просив залишити заперечення відповідача без розгляду, посилаючись на пропуск встановленого ст. 180 ЦПК України строку.

Представник відповідача надала заперечення на відповідь на відзив, в якому послалась на недоведеність зазначених позивачем доводів.

Суд, враховуючи, що матеріали справи не містять належних доказів, коли саме відповідач отримав копію ухвали суду про відкриття провадження, вважає необхідним прийняти відзив на позов (заперечення).

Представник відповідача в судове засідання з`явився, свої заперечення на позовну заяву підтримав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, взявши до уваги відзив на позовну заяву, заперечення на відзив, суд, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 11.11.2013 року ОСОБА_1 був прийнятий до ДЗ «Дорожня клінічна лікарня станції Харків СТГО «Південна залізниця» на посаду заступника головного лікаря з медичної частини штату працівників апарату управління у порядку переведення із ДЗ «Вузлова лікарня станції Харків СТГО «Південна залізниця» за згодою між керівниками підприємств, що підтверджується записом у трудовій книжці позивача. Наказом від 27.12.2013 № 841-011 йому дозволено сумісництво на 0,25 посади лікаря-стоматолога стоматологічного відділення.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», з 01.12.2015 року державний заклад «Дорожня клінічна лікарня станції Харків СТГО «Південна залізниця» був реорганізований, шляхом злиття в публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», на його базі створено виробничий (структурний) підрозділ Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті № 2 філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Укрзалізниця», який здійснює свою діяльність на підставі Положення, затвердженого Філією «ЦОЗ».

Згідно п.5.1. Положення керівництво виробничим підрозділом - ХКЛ ЗТ №2 здійснює генеральний директор. Керівники виробничого підрозділу, окрім тих, посади яких зазначені в Номенклатурі посад Товариства, призначаються та звільняються директором виконавчим Філії «ЦОЗ».

Відповідно до ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

24.09.2020 року Філією ЦОЗ був затверджений новий штатний розпис ХКЛ ЗТ № 2, відповідно до якого посади адміністративно-управлінського персоналу, а саме: головного лікаря та його заступників, в тому числі заступника головного лікаря з медичної частини вилучені зі штатного розпису ХКЛ ЗТ № 2 та підлягають скороченню, що і зумовило проведення процедури скорочення працівників, які займали дані посади.

Виконуючи вимоги чинного законодавства України: частини другої статті 49-4 Кодексу законів про працю України, частини третьої статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15.09.1999 №1045-ХIY, не пізніше трьох місяців, ХКЛ ЗТ № 2 направлено інформаційний лист профспілковому комітету Лікарні про вилучення зі штатного розпису посад головного лікаря та його заступників, в тому числі посади заступника головного лікаря з медичної частини.

Листом ХКЛ ЗТ № 2 від 27.10.2020 року, не пізніше ніж за два місяці, ОСОБА_1 був персонально попереджений про вилучення зі штатного розпису посади заступника головного лікаря з медичної частини та майбутнє вивільнення з займаної посади з 29.12.2021. Одночасно з попередженням про майбутнє вивільнення ОСОБА_1 були запропоновані вакантні посади, які мались в наявності на той час в ХКЛ ЗТ № 2.

Згідно довідки відділу кадрів від 04.11.2021 року, в період з 10.11.2020 по 12.04.2021 року ОСОБА_1 був відсутній на роботі з поважних причин.

13.04.2021 року ОСОБА_1 за власноруч написаною заявою, наказом від 13.04.2021 року № 213-ос був переведений з посади заступника головного лікаря з медичної частини на посаду лікаря-стоматолога вищої категорії ортопедично-стоматологічного відділення, та був ознайомлений з наказом під його особистий підпис.

Крім того, ОСОБА_1 також за власноруч написаною заявою від 13.04.2021, наказом від 13.04.2021 року № 214-ос прийнятий на роботу за сумісництвом на 0,25 ставки лікаря-стоматолога вищої категорії ортопедично-стоматологічного відділення з 14.04.2021.

Оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ЦК України у випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Отже, рішення суб`єктів владних повноважень, до яких належать, зокрема, органи місцевого самоврядування та місцевим органом виконавчої влади, можуть бути підставою виникнення/припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною першою статті 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 49-4 КЗпП України зайнятість суспільно корисною працею осіб, які припинили трудові відносини з підстав, передбачених цим Кодексом, при неможливості їх самостійного працевлаштування, забезпечується відповідно до Закону України "Про зайнятість населення". Ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення. Професійні спілки мають право вносити пропозиції відповідним органам про перенесення строків або тимчасове припинення чи відміну заходів, пов`язаних з вивільненням працівників.

Відповідно до ч.1 ст.32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. У статті 33 КЗпП України передбачено, що тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, допускається лише за його згодою. Власник або уповноважений ним орган має право перевести працівника строком до одного місяця на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди, якщо вона не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, з оплатою праці за виконану роботу, але не нижчою, ніж середній заробіток за попередньою роботою.

Пункт 31 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 р. № 9 містить роз`яснення, що переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника.

Тож, ОСОБА_1 письмово погодився на переведення його з посади заступника головного лікаря з медичної частини на посада лікаря-стоматолога вищої категорії ортопедично-стоматологічного відділення.

Також суд зазначає, що позивач ототожнює поняття «переведення» та «зміна істотних умов праці». ОСОБА_1 було переведено на іншу посаду за його заявою.

Відповідно до ч.1 ст. 114 КЗпП України при переведенні працівника на іншу постійну нижчеоплачувану роботу за працівником зберігається його попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня переведення.

Переведення на іншу роботу передбачає як наслідок зміну істотних умов трудового договору, тому вимагає згоди працівника (частина перша ст. 32 КЗпП).

Законодавством про працю не встановлено форму надання згоди працівника на переведення, така згода може бути висловлена як в усній, так і в письмовій формі.

Доводи про не ознайомлення позивача з новими істотними умовами праці не приймаються до уваги, адже вимогою до переведення працівника є згода такого працівника на його переведення, що було дотримано відповідачем, а ознайомлення з істотними умовами могло відбутися в усній формі.

Доводи позивача про тиск на нього з метою погодження на переведення на нову посаду не приймаються судом до уваги, адже не підтверджуються жодними наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч.1 ст.12, ч.1,ч.6 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, то згідно ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті, полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях , яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною третьою вказаної статті визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості.

Верховний Суд із зазначеного приводу висловив правову позицію, що при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність постанови Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 922/1163/18; від 29.08.2018 у справі № 909/105/15; від 29.08.2018 у справі № 910/23428/17; від 31.01.2018 у справі № 910/8763/17.

Оскільки судом встановлено відсутність порушень вимог трудового законодавства відповідачем при звільненні позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України, то і відсутні підстави для стягнення моральної шкоди на користь позивача.

При таких обставинах суд вважає вимоги недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Отже, суд відмовляє в позові по суті спору, а не у зв`язку з пропуском строку давності звернення до суду.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, вимоги позивача щодо стягнення судових витрат також не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10-12, ст.ст.81, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 32, 33, 147 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 2 Філії «Центр охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу № 213-ос від 13.04.2021 про переведення на посаду лікаря-стоматолога ортопедично-стоматологічного відділення Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті №2 Філії «Центр охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та поновлення на посаді, відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складений 22 грудня 2021 року.

Суддя Л.Л. Шрамко