Справа № 466/5688/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2021 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої - судді Зими І.Є.

при секретарі Логін Є.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого та відшкодування моральної шкоди ,-

встановив:

29.07.2020 р. ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 135 040,10 грн. витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника , а також 1 000 000 грн. у відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 07.02.2018р. ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, та засуджено до 3 років позбавлення волі із встановленим іспитовим строком 2 роки. В результаті вказаного злочину , з вини відповідача, загинув син позивачки. В процесі розгляду кримінальної справи її цивільний позов було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_4 в її користь 105 040, 10 грн. матеріальної шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди.

Вироком Львівського апеляційного суду від 21.11.2018р. вирок Галицького районного суду м. Львова від 07.02.2018р. в частині призначеного покарання та цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди скасовано та постановлено новий, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.119 КК України до 3 років обмеження волі. Цивільний позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_4 в її користь 13 394,10 грн. матеріальної шкоди . Цивільний позов в частині відшкодування витрат за виготовлення кованої огорожі залишено без розгляду. У решті вирок залишено без змін.

Колегією суддів Касаційного кримінального суду ВСУ від 25.07.2019р. вирок Львівського апеляційного суду від 21.11.2018р. скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 07.07.2020р., вирок Галицького районного суду м. Львова від 07.02.2018р. скасовано та звільнено ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито у зв`язку із закінченням строків давності.

Тобто ОСОБА_4 визнано винним у тому, що він 22.06.2015р., в нічний час між 24:00 год. та 02:00 год., перебуваючи у приміщенні нічного клубу «888», що на пл. Данила Галицького, 1 у м. Львові, де він за його словами проходив стажування на посаді охоронця, на ґрунті неприязних відносин, що виникли раптово, з необережності, не маючи умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень та заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_5 , умисно наніс йому удар в обличчя, від якого потерпілий впав, вдарившись тім`яно - потиличною ділянкою голови до твердого покриття. Внаслідок удару при падінні потерпілий ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, від якої настала його смерть.

Померлий є сином позивачки. На його поховання вона витратила 135 040,10 грн., що включає в себе, згідно наданого останньою розрахунку: яма, катафалк, послуги - 1214,80 грн.; послуги, катафалк, труна, хрест - 3825,30 грн.; обклад плиткою могили - 30000 грн.; виготовлення та встановлення кованої огорожі з тризубом - 50000 грн.; виготовлення та встановлення гранітного пам`ятника - 50000грн.

Вказані кошти просить стягнути з відповідача в якості відшкодування матеріальної шкоди.

Крім того зазначила, що ОСОБА_4 надавав їй утримання . Вона є інвалідом 2 групи довічно і не має можливості працювати. Єдиним джерелом доходів для неї є отримання мінімальної пенсії. Зазначає, що смерть сина завдала їй моральних страждань, значно погіршився її стан здоров`я, почала сильно розвиватись хвороба Паркінсона, що створює їй постійний дискомфорт. Крім в того в 2018 році вона перенесла інсульт. За таких обставин, вважає що внаслідок смерті сина їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 1 000 000 млн.

Провадження у справі відкрито 13.08.2020р.

14.09.2020р. представник відповідача ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому вимоги позивача повністю заперечив. Вважає заявлену позивачем суму в розмірі 130 000 на виготовлення пам`ятника, кованої огорожі з тризубом та обкладання плиткою необґрунтованою. Свою позицію мотивує тим, що в силу ст. 201 ЦК України, у разі смерті потерпілого, відшкодовуються лише витрати поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, а витрат на виготовлення і встановлення кованої огорожі та обкладання плиткою не передбачено. Самі ж квитанції, надані позивачем в якості доказу понесених нею витрат на вказані послуги, представник відповідача ставить під сумнів, оскільки вказані суми не підтвердженні жодною бухгалтерською документацією. Крім того, на його адвокатський запит, ЛКП «ВПК ОП» надало відповідь про мінімальну і граничну вартість виготовлення стандартного пам`ятника, що становить від 3 657,0 грн. до 8 354,0 грн. В свою чергу позивачка, згідно договорів-замовлень із вищевказаним підприємством, витратила на поховання сина 1214,80 грн. та 3825,30 грн. Також наголосив на тому, що потерпілій стороні уже виплачено 13 394 грн. матеріальної шкоди, визначеної вироком суду апеляційної інстанції, який на той час набрав законної сили, а в подальшому був скасований. Також у 2019 р. відповідач добровільно сплатив позивачці моральну шкоду в розмірі 25 000 грн. Що стосується вимоги про відшкодування моральної школи в сумі 1 000 000 грн., вважає таку завищеною, оскільки така не підтверджена належними доказами.

24.09.2020р. ОСОБА_3 подала відповідь на відзив, в якому зазначила, що понесені нею матеріальні витрати на поховання сина повністю повинні бути відшкодовані відповідачем, як винною особою в його смерті. Підтримала первісно заявлені вимоги.

Підготовче провадження закрито 18.12.2020р. та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, зіславшись на обставини та факти, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив, просив позов повністю задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовні заяву.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Судом встановлено, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 07.02. 2018р. ОСОБА_4 визнано винуватим за у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та засуджено до 3 років позбавлення волі із встановленим іспитовим строком тривалістю 2 роки. Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_4 в її користь 105 040,10 грн. матеріальної шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди.

Вироком Львівського апеляційного суду від 21.11.2018р., вирок Галицького районного суду м. Львова від 07.02.2018р. відносно ОСОБА_4 в частині призначеного покарання та цивільного позову скасовано та постановлено новий, яким останнього визнано винуватим за ч.1 ст. 119 КК України та призначено покарання у виді 3 років обмеження волі. Цивільний позов ОСОБА_3 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_4 в її користь 13 394,10 грн. Цивільний позов в частині відшкодування витрат за виготовлення кованої огорожі залишено без розгляду. У решті вирок залишено без змін.

Колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду України від 25.07.2019р., вирок Львівського апеляційного суду від 21.11.2018р. скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

07.07.2020р. ухвалою Львівського апеляційного скасовано вирок Галицького районного суду м. Львова від 07.02. 2018р. та ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 , 22.06.2015р., в нічний час між 24:00 год. та 02:00 год., перебуваючи у приміщенні нічного клубу «888», що на пл. Данила Галицького, 1 у м. Львові, де він за його словами проходив стажування на посаді охоронця, на ґрунті неприязних відносин, що виникли раптово, з необережності, не маючи умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень та заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_5 , умисно наніс йому удар в обличчя. В результаті неправомірних дій обвинуваченого потерпілий впав, вдарившись, тім`яно - потиличною ділянкою голови до твердого покриття. Внаслідок удару при падінні потерпілий ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, від якої настала його смерть.

У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Померлий ОСОБА_5 є сином позивачки у справі - ОСОБА_3 .

Згідно ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Згідно ч.1, 3 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Позивачем, в якості доказу понесених витрат на поховання сина, представлено суду квитанції №1 від 15.06.2016р. на виготовлення та встановлення гранітного пам`ятника на суму 50 000 грн., №1 від 23.06.2016 на виготовлення та встановлення кованої огорожі з тризубом на суму 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. та № 96 від 30.09.2015 за обкладання плиткою кладовища, відповідно до рахунку-замовлення на суму 30 000 грн.

Окрім того, надано договори-замовлення на організацію та проведення поховання сина за № 0024282 та № 0024285 від 23.06.2015, що були укладені позивачем із «Виробничо-реставраційним комбінатом обрядових послуг», згідно яких ОСОБА_3 витрачено на вказані послуги 1214,80 грн. та 3 825,30 грн.

З врахуванням приписів ст. 1201 ЦК України, відшкодування вартості встановлення бруківки на кладовищі та кованої огорожі, не передбачено. Таким чином, вимога в частині відшкодування коштів в сумі 30 000 грн. та 50 000 грн., понесених позивачем за встановлення бруківки і огорожі, на думку суду є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Що стосується встановлення виготовлення пам`ятника, то відповідно до положень ч. 2 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 (із відповідними змінами і доповненнями) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості.

Як вбачається із відповіді Львівського комунального підприємства «Виробничо- реставраційний комбінат обрядових послуг» від 28.10.2016 за № 327 на адвокатський запит від 27.10.2016 за № 04/2016-к, мінімальна вартість стандартного пам`ятника, який виготовляється вказаним підприємством, становить 3 657,0 грн., а гранична вартість стандартного пам`ятника становить 8 354,0 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 вправі вимагати відшкодування у відповідача ОСОБА_4 витрати за спорудження пам`ятника станом на час його виготовлення, у 2016 році , в межах суми від 3 657 грн. до 8 354 грн.

Окрім того суд критично оцінює представлені позивачем квитанції № 1 від 15.06.2016р., №1 від 23.06.2016р. та № 96 від 30.09.2015р. про сплату нею 130 000 грн. за послуги, пов`язані з похованням, оскільки такі не підтверджені жодною бухгалтерською документацією, в них не зазначено об`єми виконаних робіт, список витрачених матеріалів, не представлено договорів замовлення, тощо.

Таким чином, вказані докази, в силу ст. 77-80 ЦПК України, не можуть бути належними та достовірними. А суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Оцінюючи викладене, суд дійшов висновку, що загалом позивач має право вимагати від відповідача компенсацію витрат, які вона понесла на поховання сина ОСОБА_5 в сумі, що не перевищує 13 394,10 грн., яка включає в себе документально підтверджені витрати на поховання, згідно договорів замовлень № 0024282 та № 0024285 від 23.06.2015 в сумі 1214,80 грн. та 3 825,30 грн., а також граничний розмір вартості виготовлення пам`ятника, що складає 8 354 грн.

Вказана сума була відправлена ОСОБА_3 29.11.2018р. поштовим переказом, в якості відшкодування, як цивільному позивачу заподіяної матеріальної шкоди, згідно вироку Львівського апеляційного суду від 21.11.2018р. Даний факт стверджується копією квитанції в матеріалах справи (а.с. 52-53) та не заперечувався сторонами під час розгляду справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку про безпідставність вимоги позивача про відшкодування їй матеріальної шкоди в сумі 135 000 грн.

Що стосується стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами і доповненнями), обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

При визначенні моральної шкоди, суд враховує те, що ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи пожиттєво, не працює, померлий син надавав їй утримання. Згідно довідки амбулаторії сімейної медицини № 4 від 15.02.2019р. (а.с.8), позивач тривалий час хворіє, її турбує загальна слабість, запаморочення, головні болі, захворювання хребта та інші хронічні хвороби. Смерть сина, беззаперечно завдала їй значних душевних та моральних страждань, внаслідок чого погіршився її стан здоров`я.

Зважаючи на викладене, те, що злочин щодо наслідків у виді смерті потерпілого є необережним, обвинувачений не має значних доходів, у матері загиблого є ще один син, який, як встановлено судом, також утримує її, а позивачем не наведено доказів, із яких вона виходила, оцінюючи заподіяну моральну шкоду в 1 00 000 млн. грн., тому суд дійшов висновку, що вимога позивача про відшкодування моральної школи, виходячи з вимог розумності та справедливості, підлягає до задоволення частково, а саме, в сумі 50 000 грн.

Зважаючи на те, що ОСОБА_4 компенсовано ОСОБА_3 заподіяну кримінальним правопорушенням моральну шкоду в розмірі 25 000 грн., про що останньою 11.10.2019р. складено розписку, до стягнення остаточно підлягає 25 000 грн. моральної шкоди.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку. що позов підлягає до часткового задоволення.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_4 слід стягнути в дохід держави 908 грн. судового збору.

На підставі ст.ст. 4, 12, 13, 82, 141, 263-265, 268 ЦПК України, керуючись ст. ст. 15, 16, 23, 625, 1166, 1167, 1177 ЦК України, суд -

у х в а л и в :

позов задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 25 000 ( двадцять п"ять тисяч ) грн. у відшкодування спричиненої моральної шкоди .

В решті вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 908 грн. судового збору.

Позивач: ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного його тексту, до Львівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення виготовлено 01 березня 2021 року.

Суддя І. Є. Зима