Справа № 509/6589/20
26 лютого 2021 року смт.Овідіополь
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Панасенка Є.М.,
за участю секретаря судового засідання: Поведьонкова І.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу № 509/6589/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Орган опіки та піклування Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,
21.12.2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Орган опіки та піклування Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В будинку 17.05.2012 року за згодою позивача було здійснено реєстрацію місця мешкання онуки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено довідкою № 828 від 14.12.2020 року про склад сім`ї та реєстрацію. Відповідач прожила в будинку два дні та залишила його, таким чином майже 8 років там не мешкає, і на теперішній час її фактичне місце проживання позивачу невідоме. Також позивач з`ясувала, що у будинку без її відома та згоди було записано місце мешкання правнука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наявність зареєстрованих але не проживаючих у будинку осіб перешкоджають позивачу реалізації права власності, тобто вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Крім того, наявність осіб, які тривалий час не проживають у належному їй будинку створюють для позивача певні труднощі з отримання субсидій та іншої матеріальної допомоги, так як для їх надання соціальні служби з`ясовують наявність зареєстрованих у будинку осіб.
29.12.2020 року відкрито провадження у справі та в порядку ст.ст. 274, 279 ЦПК України призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися. Представник позивача ОСОБА_5 надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги просили задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.
Відповідач у судове засідання не з`явилася по невідомим причинам, відзив суду не надала, про час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом публікації оголошення про виклик до суду на офіційному вебпорталі Судової влади України, у зв`язку з чим суд постановляє ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області Форос А.В. в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, із заявою ознайомлені в повному обсязі, покладаються на законне та обгрунтоване рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.09.2008 року виданого виконкомом Дальницької сільської ради та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20655831 від 21.10.2008 року, житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ..
Відповідно до довідки про склад сім`ї та реєстрацію виданої Дальницькою сільською радою Овідіопольського району Одеської області від 14.12.2020 року вих. № 828 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (з 04.04.1977 року), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (з 17.05.2012 року), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до довідки про склад сім`ї та реєстрацію виданої Дальницькою сільською радою Овідіопольського району Одеської області від 25.02.2021 року вих. № 108 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані, але не проживають ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрована з 17.05.2012 року), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За змістом акту обстеження житлових умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , складеного начальником ССДЦСМ Дальницької сільської ради, за вказаною адресою фактично проживає ОСОБА_1 , яка є власником житлового приміщення, також зареєстровані ОСОБА_2 онука, та її малолітній син ОСОБА_3 , але вони не проживають в даному будинку та ніколи не проживали.
Згідно з інформацією комунального некомерційного підприємства "Грибівська амбулаторія загальної практики - сімейної медицини" Дальницької сільської ради №24 від 04.02.2021 року неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , в КНП "Грибівська амбулаторія загальної практики - сімейної медицини" не задекларований. За медичною допомогою не звертався.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. При цьому держава не втручається у здійсненні власником права власності.
У відповідності до положень ст.ст. 321, 383 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК України).
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Як вбачається з позовної заяви позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, як на підставу для визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житлом, посилалася на ст. ст. 64, 71, 72 ЖК України, виходячи з факту непроживання відповідачів у спірному житлі.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.
Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
У сімейному законодавстві поряд з терміном "сім`я" вживається термін "член сім`ї". Однак, повного і чіткого правового визначення поняття члена сім`ї, так як і сім`ї, немає.
При цбому з урахуванням визначення поняття "сім`я" в СК України, на думку суду, має бути підтриманим положення ч.2 ст. 64 ЖК України, згідно з яким до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Оскільки відповідачі не є членами сім`ї позивача у розумінні ст. 64 ЖК України, так як не проживають разом та не ведуть спільного господарства, то до правовідносин, які склалися необхідно застосовувати норми житлового законодавства, а саме ст.ст. 71, 72 ЖК України.
Статтею 71 ЖК України врегульовано питання збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.
Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.
Пункт 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" передбачає необхідність точного додержання норм Житлового кодексу України, маючи на увазі, що правильний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права громадян на житло, захисту прав і охоронюваних законом їх інтересів.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. п. 10, 11 цієї постанови, у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Вичерпного переліку поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.
Виходячи з аналізу зазначених правових норм, член сім`ї наймача (колишній член), може бути визнаний таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, з підстав відсутності понад шість місяців у цьому жилому приміщенні, якщо він був відсутній протягом цього строку без поважних причин, і саме ці факти повинні бути встановлені судом при вирішенні спору.
Як вбачається з матеріалів справи, в будинку зареєстрований також малолітній син відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого позивач також просить визнати таким, що втратив право на користування житловим будинком.
Частиною 2 та 3 ст.18 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.
Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечує право дитини на проживання в житлових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Право дитини на житло є одним з основних прав, адже без мінімальної забезпеченості житлом і майном нормальне існування дитини просто неможливе.
Згідно статті 11 Закону «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.
Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.
Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.
Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками.
В судовому засіданні було встановлено , що відповідач ОСОБА_2 за вказаною адресою разом з дитиною ніколи не проживали і не проживають, перешкоди у користуванні будинком їм ніхто не чинив, спірним жилим приміщенням не користуються і не користувалися.
За таких обставин суд вважає, що позов про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням слід задовольнити в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 235, 247, 263-265, 273, 280-281, 354, 355 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що є підставою для зняття їх з реєстрації у вказаному житловому будинку.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, строк на подання заяви про його перегляд може бути поновлено, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити рішення суду шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Головуючий: Є.М. Панасенко