Дата документу 24.02.2021 Справа № 331/4733/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/4733/20 Головуючий у 1-й інстанції: Солодовніков Р.С.
Провадження №22-ц/807/1041/21 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року

м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про відшкодування шкоди.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що постановою Геокадастру від 24 жовтня 2019 року №768/0/92-19-ДК/0185/По/08/01-19 про накладення адміністративного стягнення, на нього накладено штраф за самовільне використання земельної ділянки площею 1.34 га.

Рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 12 березня 2020 року постанову Геокадастру від 24 жовтня 2019 року №768/0/92-19-ДК/0185/По/08/01-19 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 скасовано, як незаконну.

17 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області з вимогою вирішити добровільно сплату понесених ним судових витрат, пов`язаних з розглядом даної справи в загальній сумі 376 400.00 грн, проте, листом від 25 березня 2020 року №Д-129-215/6-20 ОСОБА_1 було відмовлено у відшкодуванні шкоди, у зв`язку з тим, що Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області оскаржило рішення суду першої інстанції, тому дані питання будуть вирішені після перегляду рішення апеляційним судом.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2020 року апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, залишено без задоволення. Рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 12 березня 2020 року, залишено без змін.

ОСОБА_1 вважає, що судові витрати, які були понесені ним при розгляді вищезазначеної справи є збитками, які підлягають стягненню з Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, однак станом на 26 вересня 2020 року, тобто пройшло чотири місяці з дати постановлення постановиТретього апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2020 року, їх відшкодовано не було, у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди.

Із урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 , просив суд стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витррати в розмірі 376 400,00 грн, які були понесені ним у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастроу у Запорізькій області, Державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Держгеокадастру у Запорізькій області Мізерної О.А. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення ( справа № 318/2377/19), що складаються з: витрат, пов`язаних зі складанням запиту від 10.09.2019 8800,00 грн; витрат, пов`язаних зі складанням клопотання від 01.10.2019 79200, 00 грн; витрат, пов`язаних зі складанням заяви про ознайомлення з матеріалами справи від 15.11.2019, з попереднім опрацюванням матеріалів, законодавчої бази, що регулюють правовідношення, формування правової позиції, необхідності отримання додаткових матеріалів в установах 8800,00 грн; витрат, пов`язаних зі складанням заяви про надання доказів від 02.03.2020 з попереднім опрацюванням матеріалів, законодавчої бази, що регулюють правовідношення, формування правової позиції, необхідності отримання додаткових матеріалів в установах 8800,00 грн; пов`язаних зі складанням заяви від 02.12.2019 з попереднім опрацюванням матеріалів, законодавчої бази, що регулюють правовідношення, формування правової позиції, необхідності отримання додаткових матеріалів в установах 8800,00 грн; пов`язаних зі складанням заяви про надання доказів від 03.12.2019 з попереднім опрацюванням матеріалів, законодавчої бази, що регулюють правовідношення, формування правової позиції, необхідності отримання додаткових матеріалів в установах 8800,00 грн; пов`язаних з підготовкою позовної заяви 79 200,00 грн; пов`язаних зі складанням заяви про надання доказів від 02.03.2020 з попереднім опрацюванням матеріалів, законодавчої бази, що регулюють правовідношення, формування правової позиції, необхідності отримання додаткових матеріалів в установах 8800,00 грн; витрат, пов`язаних зі складанням заяви про надання доказів від 06.02.2020 з попереднім опрацюванням матеріалів, законодавчої бази, що регулюють правовідношення, формування правової позиції, необхідності отримання додаткових матеріалів в установах 8800,00 грн; витрат, пов`язаних зі складанням відзиву на апеляційну скаргу 79200,00 грн; витрат, пов`язаних з ознайомленням з матеріалами справи 2200,00 грн, а також, витрат пов`язаних з особистою участю в судовому засіданні в апеляційному суді в м. Дніпро в розмірі 13 200,00 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2021 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, про відшкодування шкоди.

Роз`яснено ОСОБА_1 право звернення до суду, який розглядав адміністративну справу щодо можливості відшкодування судових витрат в порядку передбаченому статтями КАС України, за наявності законних підстав.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2021 рокута справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильних висновків про відмову у відкритті провадження, оскільки вимоги про повернення понесених процесуальних витрат мають розглядатися за правилами цивільного судочинства. Крім того,суд першої інстанції не взяв до уваги, що в своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що він звертався з вказаним позовом до адміністративного суду, однак ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року йому було відмовлено у відкритті провадження з підстави, що позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства .

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення судової повістки ( а. с. 94-95 ) до апеляційного суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

На адресу апеляційного суду від Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності ( а.с.96-97 ).

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів ухвалила здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності осіб, повідомлених належним чином про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися в судове засідання, на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження в справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся з приводу повернення йому судових витрат, понесених під час адміністративного провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастроу у Запорізькій області, Державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Держгеокадастру у Запорізькій області Мізерної О.А. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, ( справа № 318/23477/19), то такі витрати не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат, понесених під час розгляду адміністроативної справи, суд вирішує у встановленому процесуальним законом порядку за правилами розгляду адміністративного судочинства за результатами розгляду відповідного позову.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або осорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За приписами частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.

Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що термін встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом". Фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення ЄСПЛ від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України").

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 804/14471/15 (провадження № 11-1106апп19).

Судом установлено, що постановою № 768/0/92-19-ДК/0185/п0/08/01/-19 від 24 жовтня 2019 року, яка була винесена Державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Держгеокадастру у Запорізькій області Мізерною О.А., ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 53-1КУпАП.

Рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 12 березня 2020 року у справі № 318/2377/19 ( провадження № 2-а/318/5/2020), яке було залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2020 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Держгеокадастру у Запорізькій області Мізерної О.А. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення був задоволений, а вищезазначена постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністроативної відповідальності скасована, в задоволені решти вимог відмовлено.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішувалось.

У даній справі зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що фактично він просить не відшкодувати шкоду (матеріальні витрати), а стягнути судові витрати понесені ним при розгляді вищезазначеної адміністративної справи за його позовом до Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області, а саме: витрати, пов`язані зі складанням запиту від 10.09.2019 8800,00 грн; витрати, пов`язані зі складанням клопотання від 01.10.2019 79200, 00 грн; витрати, пов`язані зі складанням заяви про ознайомлення з матеріалами справи від 15.11.2019, з попереднім опрацюванням матеріалів, законодавчої бази, що регулюють правовідношення, формування правової позиції, необхідності отримання додаткових матеріалів в установах 8800,00 грн; витрати, пов`язані зі складанням заяви про надання доказів від 02.03.2020 з попереднім опрацюванням матеріалів, законодавчої бази, що регулюють правовідношення, формування правової позиції, необхідності отримання додаткових матеріалів в установах 8800,00 грн;витрати, пов`язані зі складанням заяви від 02.12.2019 з попереднім опрацюванням матеріалів, законодавчої бази, що регулюють правовідношення, формування правової позиції, необхідності отримання додаткових матеріалів в установах 8800,00 грн; витрати, пов`язані зі складанням заяви про надання доказів від 03.12.2019 з попереднім опрацюванням матеріалів, законодавчої бази, що регулюють правовідношення, формування правової позиції, необхідності отримання додаткових матеріалів в установах 8800,00 грн; витрати, пов`язані з підготовкою позовної заяви 79 200,00 грн; витрати, пов`язані зі складанням заяви про надання доказів від 02.03.2020 з попереднім опрацюванням матеріалів, законодавчої бази, що регулюють правовідношення, формування правової позиції, необхідності отримання додаткових матеріалів в установах 8800,00 грн; витрати, пов`язані зі складанням заяви про надання доказів від 06.02.2020 з попереднім опрацюванням матеріалів, законодавчої бази, що регулюють правовідношення, формування правової позиції, необхідності отримання додаткових матеріалів в установах 8800,00 грн; витрати, пов`язані зі складанням відзиву на апеляційну скаргу 79200,00 грн; витрати, пов`язані з ознайомленням з матеріалами справи 2200,00 грн, а також, витрати пов`язані з особистою участю в судовому засіданні в апеляційному суді в м. Дніпро в розмірі 13 200,00 грн, на загальну суму 376 400,00 грн, що підтверджується доданими до позовної заяви матеріалами та розрахунками.

Згідно зі ч.ч. 1,2, 3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

У відповідності до положень ч.ч. 1, 3, 4, 6, 7,9 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно із ч.ч. 1,3,4,5 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

У відповідності до п.3 ч.1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом зазначених норм за своєю правовою природою судові витрати, можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством і лише в тому процесі, в якому розглядалась справа.

Судові витрати в адміністративній справі, зокрема ті, що пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи, витрати сторін та їх їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду, за відрив від звичайних занять є процесуальними витратами, які стягуються у порядку, визначеному КАС України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу (далі також - ЦПК) України , суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, із цивільних відносин.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення за правилами цивільного судочинства, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (частина друга статті 141ЦПК України).

Отже, за правилами цивільного судочинства можуть стягуватися судові витрати, які сторона понесла у зв`язку з розглядом її цивільної справи.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частини перша та друга статті 22 ЦК України).

Зазначені судові витрати ОСОБА_2 не є шкодою чи збитками у розумінні статей 22 та 1166 ЦК України, не входять до складу ціни позову та не можуть стягуватися як матеріальні збитки, оскільки є витратами, що пов`язані з розглядом справи в суді, і випливають із процесуальних відносин, а не з матеріально правових.

Отже, судові витрати не є тотожними заподіяній шкоді чи матеріальним збиткам та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому процесуальним законом порядку.

Законодавством не передбачено можливості стягнення судових витрат в адміністративній справі у порядку цивільного судочинства, як і немає правових підстав для ототожнення цих витрат і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства.

Зазначені висновки суду узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду про те, що процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками (шкодою), що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 462/6473/16-ц за провадженням № 14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 за провадженням № 14-191 цс 19).

Верховний Суд звертає увагу на те, що приписи "суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства" (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), "суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства" (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (див. аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц (пункт 59), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (пункти 42, 66), від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 37), від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (пункт 36), від 18 вересня 2019 року у справі № 638/17850/17 (пункт 5.30), від 08 листопада 2019 року у справі № 910/7023/19 (пункт 6.20), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (пункт 30), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункт 30), від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19 (пункт 45)).

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 186, пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а якщо зазначені обставини встановлені після відкриття провадження у справі закриває провадження.

Оскільки, судові витрати, понесені в адміністративній справі не є шкодою, що може бути відшкодована у цивільній справі шляхом подання цивільного позову до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій оласті, такі витрати, розподіляються виключно за правилами, встановленими КАС України. Питання про розподіл судових витрат, зокрема судового збору, та витрат, пов`язаних з розглядом справи, понесених під час розгляду адміністративної справи, вирішує у встановленому процесуальним законом порядку відповідний адміністративний суд, а не загальний суд у позовному провадженні за правилами цивільного судочинства. Тому апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що цей спір не може розглядатися за правилами цивільного судочинства.

З огляду на вищевикладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанцій обґрунтовано відмовили у відкритті провадження у даній справі.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

При цьому суд першої інстанції роз`яснив ОСОБА_1 , що питання про розподіл судових витрат, понесених під час розгляду адміністративної справи, вирішує у встановленому процесуальним законом порядку адміністративний суд, який розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (справа № 318/2377/19), відповідно до глави 8 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини першої стаття 20 КАС місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Держгеокадастру у Запорізькій області Мізерної О.А. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення ( справа№ 318/2377/19) було розглянуто Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області, як адміністративним судом, оскільки така справа була підсудна саме місцем загальним судам.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , що суд першої інстанції не роз`яснив до якого суду йому слід звернутися з вирішенням питання про стягнення судових витрат, понесених ним при розгляді вищезазначеної адміністративної справи, не заслуговують на увагу.

Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. 367, 368, 374,375,381,382,383,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2021 року у цій справі, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 26 лютого 2021 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.