Справа № 523/5090/20
Провадження №2/523/1261/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Дяченко В.Г.

за участі секретаря судового засідання Єпутатової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольга Вікторівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», про визнання виконавчого напису від 29 листопада 2019 року, зареєстровано в реєстрі за №1277, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 - таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 07.04.2020 року позовну заяву було залишено без руху, у зв`язку з несплатою позивачем судового збору та надано строк для усунення недоліків.

Недоліки позовної заяви позивачем були усунені в повному обсязі.

Ухвалою суду від 25.05.2020 року було відкрито провадження по цивільній справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначенням судового засідання.

Разом з позовною заявою позивачкою було подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 25.05.2021 року заяву представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову було задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольги Вікторівни від 29 листопада 2019 року, зареєстровано в реєстрі за № 1277, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Горецької В.М., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 22.12.2006 року, реєстр за № 9314.

Ухвалою суду від 09.09.2020 року за клопотанням представника позивача було витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольги Вікторівни належним чином засвідчену копію нотаріальної справи сформованої за виконавчим написом від 29 листопада 2019 року, зареєстровано в реєстрі за № 1277.

19.11.2020 року до суду надійшли пояснення на позовну заяву від АТ «Райффайзен Банк Аваль», відповідно до яких відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

У зв`язку з невиконанням приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. ухвали суду про витребування доказів та неповідомлення суду про причини невиконання вимог ухвали суду від 09.09.2020 року та про причини неможливості подати витребувані документи, ухвалою суду від 19.03.2021 року було застосовано до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольги Вікторівни - заходи процесуального примусу у виді тимчасового вилучення доказів для дослідження. Зобов`язано Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) тимчасово вилучити у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольги Вікторівни, адреса: 01030, м. Київ, бул. Шевченка, 17/52, оф. 728, для дослідження в суді наступні документи: належним чином засвідчену копію нотаріальної справи сформованої за виконавчим написом від 29 листопада 2019 року, зареєстровано в реєстрі за № 1277.

Відповідачем було подано до суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи, згідно якого відповідач просив долучити до матеріалів справи №523/5090/20 додатки до заяви про вчинення виконавчого напису.

У судове засідання 13.12.2021 року позивачка та її представник адвокат Черепов Д.В. не з`явились, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності. У поданій заяві позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача АТ «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. В поданих поясненнях від 19.11.2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просив відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольга Вікторівна в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, письмових пояснень щодо позову в порядку ст.181 ЦПК України до суду не надала.

Дослідивши надані сторонами докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини, які виникли між сторонами по справі регулюються Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2012 року №296/5 (в редакціях на момент вчинення виконавчого напису).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п.19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку.

Згідно зі ст.87 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналогічні умови вчинення виконавчого напису містить й Порядок. Так, відповідно до пункту 3.1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року (далі-Порядок), нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ №1172 від 29.06.1999 (пункт 3.2 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Відповідно до п.2.3 Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюється з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (пункт 3.4 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Пунктом 3.5 глави 16 Порядку визначено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою КМУ №1172 від 29.06.1999 року.

Таким чином, право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення (прострочене зобов`язання боржника) та бути безспірним у розумінні вищеназваних нормативних актів.

Аналіз положень вищеназваних нормативних актів свідчить про те, що підставою для вчинення виконавчого напису за кредитним договором є надання нотаріусу документів, які не тільки передбачені Переліком за назвою, але й містять відомості, які є необхідними умовами вчинення виконавчого напису за статтею 88 Закону та пунктом 3.1 глави 16 розділ 2 Порядку.

Інакше нотаріус має право витребувати у стягувача інші документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису ( пункт 2.2 глави 16 розділ 2 Порядку).

Боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису (постанова Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі №6-887/цс17).

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості згідно з Переліком. Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 (справа №466/6825/14ц).

Судом встановлено, що 20 грудня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №014/0077/74/68456, відповідно до умов якого Кредитор зобов`язався надати Позичальникові кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 55 000,00 дол. США.

У якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором 22 грудня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горецькою В.М., зареєстровано в реєстрі за № 9319, за яким іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

29 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольгою Вікторівною було вчинено виконавчий напис, зареєстровано в реєстрі за №1277, згідно з яким запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Горецькою В.М., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 22.12.2006, реєстр за № 9314.

З виконавчого напису нотаріуса вбачається, що запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» згідно кредитного договору № 014/0077/74/68456 від 20.12.2006 року, яка станом на дату розрахунку 06.03.2019 року складає: за кредитом 51 020,39 дол. США; за відсотками 34 360,96 дол США. Стягнення здійснюється за період з 07.03.2016 року по 06.03.2019 року.

21.01.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шипковим Є.О. було відкрито виконавче провадження №61038273 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольги Вікторівни від 29 листопада 2019 року, зареєстровано в реєстрі за № 1277.

З розрахунку заборгованості наданого відповідачем нотаріусу при вчиненні виконавчого напису вбачається, що останній самостійний платіж позивачем був здійснений 29.08.2014 року, тобто починаючи з вересня 2014 року позичальник припинила здійснювати виплати по кредиту.

Також судом встановлено, що 16.02.2015 року відповідач направив позивачу досудову вимогу від 16.02.2015 року №114-0-0-00/15-19189 про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, згідно якої вимагав протягом не більше 60 календарних днів з дати вимоги здійснити дострокове погашення кредиту у повному обсязі разом із сплатою процентів та пені відповідно до умов кредитного договору, а саме:

?51 020,39 дол. США заборгованість по сумі кредиту;

?4 811,11 дол. США заборгованість за процентами.

Суд звертає увагу, що після направлення позичальнику письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припиняє свою дію, а кредитор втрачає можливість нарахування та стягнення з боржника відсотків за кредитним договором.

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18) від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18).

Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора - іпотекодержателя вважається безспірною.

Отже, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити в здійсненні виконавчого напису.

Таким чином, суд приходить висновку, що після сплину 60 календарних днів з дати вимоги настав строк виконання основного зобов`язання в повному обсязі, а саме 17 квітня 2015 року. Тобто у 2015 році банком було змінено строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі та починаючи з 17.04.2015 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» втратило право на проведення нарахування процентів за користування кредитом. Проте без будь-яких правових підстав АТ «Райффайзен Банк Аваль» звертаючись із заявою до приватного нотаріуса у розрахунок заборгованості по кредитному договору включило заборгованість по відсоткам, нарахування яких було проведено за період з 17.04.2015 року по 06.03.2019 року.

Така обставина була залишена поза увагою нотаріуса, що вказує на порушення п. 3.4. Глави 16 Розділу II Порядку, так як така обставина не була врахована.

Також надані відповідачем документи не містять доказів направлення позивачці та отримання останньою письмової вимоги про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису, у разі невиконання цієї вимоги. Відтак, вчинення виконавчого напису без попередження позивача як боржника та іпотекодавця, позбавило позивача можливості заперечувати безспірність вимоги кредитора - іпотекодержателя.

Враховуючи зазначені вище обставини та той факт, що строк виконання основного зобов`язання настав 17.04.2015 року, на час вчинення виконавчого напису минуло три роки з дня виникнення у АТ «Райффайзен Банк Аваль» права вимоги за Іпотечним договором укладеного на забезпечення виконання зобов`язань по Кредитному договору №014/0077/74/68456 від 20.12.2006 року, а відтак в силу ст. 88 Закону України «Про нотаріат» у приватного нотаріуса були відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису відносно боржника ОСОБА_1 .

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що сума боргу, зазначена у виконавчому написі нотаріуса, яка розрахована відповідачем на дату звернення із заявою про вчинення виконавчого напису, не може бути визнана безспірною, оскільки розмір боргових зобов`язань позивача перед банком, не відповідає вимогам закону, а виконавчий напис був виданий за збігом трирічного строку з дня виникнення права вимоги.

Також суд звертає увагу на порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 внесено зміни до даного Переліку документів. У розділі «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» доповнено розділ пунктом 1-1 такого змісту:

«1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання.

Для одержання виконавчого напису подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору;

б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання;

в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості;

г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання;

ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу».

Як вбачається зі змісту спірного виконавчого напису під час його вчинення приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. керувалася статтями 34, 87 ЗУ «Про нотаріат», пунктом 1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Поряд з тим, Київським апеляційним адміністративним судом 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 було прийнято постанову, якою визнано незаконними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, тобто в частині доповнення Переліку документів пунктом 1-1 у розділі «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами».

З висновками суду апеляційної інстанції, які були викладені у вказаній постанові, також погодився Вищий адміністративний суд України, який своєю ухвалою від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 касаційні скарги Кабінету Міністрів України та ПАТ КБ «ПриватБанк» залишив без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у даній справі без змін.

Відтак станом на 29.11.2019 року, тобто на момент вчинення виконавчого напису, постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку документів пунктом 1-1 «Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання» була нечинною. Тому при вчиненні виконавчого напису, нотаріус не мав права керуватись зазначеною постановою із змінами щодо переліку документів.

Відповідно до частин восьмої, одинадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року, суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині. Резолютивна частина постанови суду про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

У частині п`ятій статті 254 КАС України зазначено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, -через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (стаття 255 КАС України).

Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова КМУ № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14.

У постанові від 21 вересня 2021 року по справі № 910/10374/17 Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що виконання судового рішення про присудження полягає у вчиненні певних дій або в утриманні від певних дій, передбачених судовим рішенням. Наприклад, за судовим рішення про стягнення коштів відповідач повинен сплатити позивачу відповідну суму; за рішенням про припинення дії, яка порушує право, відповідач повинен утриматись від відповідних дій тощо. Водночас інші судові рішення, зокрема рішення про визнання права, про зміну правовідношення, виконанню не підлягають, оскільки такі судові рішення безпосередньо створюють відповідний правовий ефект: призводять до усунення правової невизначеності, змінюють правовідношення.

Безпосередній правовий ефект створює і судове рішення про визнання незаконним та нечинним нормативно-правового акта: такий акт втрачає чинність з моменту набрання законної сили судовим рішенням. Указане судове рішення не потребує його виконання.

Таким чином, вчиняючи 29.11.2019 року виконавчий напис № 1277, приватний нотаріус Шевченко Т.В. неправомірно керувалася пунктом 1-1 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23.

Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника».

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року по справі № 910/10374/17, висновки якої підлягають застосуванню судом першої інстанції.

Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису №1277 від 29.11.2019 року таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів.

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до частини третьої ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки, на момент вчинення спірного виконавчого напису нотаріусом існували підстави, які свідчили про відсутність ознак безспірності заборгованості за кредитними правовідносинами, що виникли між сторонами, на час видачі виконавчого напису нотаріуса сплив трирічний строк з дня виникнення права вимоги, а відсотки, нараховані за період з 17.04.2015 року по 06.03.2019 року, тобто після припинення права кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом, суд приходить до висновку, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольгою Вікторівною за №1277 від 29.11.2019 року необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, а тому позов слід задовольнити повністю.

З боку відповідача суду не надано жодного належного та допустимого доказу який би спростував доводи викладені позивачем.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольга Вікторівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольги Вікторівни від 29 листопада 2019 року, зареєстровано в реєстрі за №1277, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Горецькою В.М., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 22.12.2006, реєстр за № 9314 таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі - судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції до Одеського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 17.12.2021 року.

Суддя