Справа № 487/5335/20
Провадження № 2/487/577/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2021 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання Ященко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод», третьої особи управління Держпраці у Миколаївській області, Державного концерну «Укроборонпром» про зобов`язання здійснити нарахування та стягнення заробітної плати за роботу у вихідні дні, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод», третьої особи Управління держпраці у Миколаївській області, державного концерну «Укроборонпром» про зобов`язання здійснити виплату заробітної плати за роботу у вихідні дні 02.02.2020 та 23.02.2020 у подвійному розмірі, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 107 КЗпП України.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що відповідно до наказу №11ВР від 30.01.2020 та наказу №17ВР від 20.02.2020 він перебував у відрядженні з 02.02. по 04.02.2020 та з 23.02 по 25.02.2020 в м. Києві , де брав участь у розгляді справи Господарським судом м. Києва. 02.02. та 23.02.2020 були вихідні дні, в це дні він перебував у відрядженні, тому відповідно до п.1 ч.1 ст. 107 КЗпП України, його робота повинна бути оплачена у подвійному розмірі. У зв`язку з тим, що оплата у вихідні дні відповідно до вимог чинного законодавства здійснена не була, він був вимушений тричі звертатися до керівництва, але відповідей на своє звернення не отримав, усно йому повідомляли про неможливість виплат посилаючись на Наказ Міністерства фінансів України №59 від 13.03.1998, що на його думку є безпідставним. Відповідно до Статуту ДП «МБТЗ» підприємство не є ані державним органом, ані підприємством яке утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів, а тому не є підприємство на яке розповсюджується Наказ №59 від 13.03.1998, враховуючи, що він не є державним службовцем.

Ухвалою від 22.09.2020 відкрите провадження у справі.

20.10.2020 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що відбуття у відрядження у вихідний день, наявність наказу про відрядження, початок якого припадає на вихідний день сам по собі не свідчить про фактичну роботу у вихідні дні. На підприємстві дії Колективний договір на 2018-2020 року, яким встановлено п`ятиденний робочий тиждень, вихідні субота та неділя, п. 5.9 передбачає , що залучати до роботи окремих працівників у вихідні дні лише у виняткових випадках за погодженням з профспілковим комітетом з оплатою згідно чинного законодавства. Колективний договір містить Правила внутрішнього трудового розпорядку для правників підприємства та Положення про оплату водіям, що знаходяться у відрядженні у вихідні дні. Інших документів, які б визначали графік роботи підприємства, порядок оплати службових відряджень немає. Накази про відрядження ОСОБА_1 №11-ВР від 30.01.2020 та №17-ВР для участі у судових засіданнях не містять вказівок про залучення позивача до роботи у вихідний день, погоджені позивачем без будь-яких зауважень, погодження профспілкового комітету не потребував, інші накази про залучення позивача до роботи у вихідні дні 02.02.і 23.02.2020 по підприємству не видавались, у табелі виходу на роботу за лютий 2020 відсутні відомості щодо роботи позивача у вихідні дні, згідно посадочних документів позивач виїхав поїздом Миколаїв-Київ 02.02.2020 о 21:20 та прибув до м. Києва 03.02.2020 о 06:50, та виїхав поїздом Миколїав-Київ 23.02.2020 о 21:20 та прибув до м. Києва 24.02.2020 о 06:50. Також на підприємстві була перевірка управління Держпраці у Миколаївській області за заявою ОСОБА_1 , відповідно до акту №МК15021/895/АВ від 06.10.2020 порушень не виявлено. Крім того, Інструкція, яка затверджена Наказом Міністерства фінансів України №59 від 13.03.1998 не суперечить КЗпП, Закону України «Про оплату праці» та її застосування не забороняється підприємствами, які не зазначені у ст. 1 Інструкції, оскільки діючим законодавством не встановлено інший порядок оплати службових відряджень для підприємств, які не фінансуються за рахунок бюджету.

20.10.2020 та 29.10.2020 третя особа державний концерн «Укроборонпром» надав до суду письмові пояснення, в яких просив в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що умовами колективного договору ДП «МБТЗ» не врегульовано можливість оплати у подвійному розмірі за вихідні дні при вибутті працівника у відрядження. Крім того, в наказі про направлення особи у відрядження повинно бути вказано, що працівник буде працювати у вихідні дні. Проте, дні відбуття або повернення із відрядження, які збігаються з вихідними, святковими або неробочими днями, не вважаються такими, у які працівник спеціально відряджений для роботи, отже й компенсації за роботу в ці дні не виплачується. Перевіркою управління Держпраці у Миколаївській області ДП «МБТЗ» порушень законодавства про працю, в частині не здійснення оплати позивачу у подвійному розмірі за роботу у вихідні дні, не виявлено, відповідно до акту №МК15021/895/АВ від 06.10.2020, табеля обліку використаного робочого часу та відомостей нарахування заробітної плати ведеться достовірний облік виконуваної працівником роботи. При цьому, управління Держпраці досліджуючи вказані обставини посилалось на п. 10 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої МФУ 17.02.2011 №362, що свідчить проте, що при відсутності врегулювання даного питання у Колективному договорі та/або у відповідних локальних положеннях, наказах, дана Інструкція може розповсюджуватись не тільки на органи державної влади, підприємств, установ, організацій, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів.

21.10.2020 ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги та просив зобов`язати здійснити нарахування та стягнути заробітну плату за роботу у вихідні дні 02.02.2020 та 23.02.2020 у подвійному розмірі, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 107 КЗпП України.

09.11.2020 позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідно до наказів про відрядження, першим днем відрядження вказані неділя, оскільки за згодою відповідача був обраний залізничний транспорт щоб доїхати до Києва, тому було надано три дня відрядження, тому дні відрядження у вихідні дні повинні бути оплачені у подвійному розмірі. При цьому, посилання відповідача та третьої особи на те, що він не працював 02.02. та 23.02.2020 є безпідставними, оскільки він витрачав свої вихідні для підготовки поїздки, крім того, ці дні були оплачені, але не в повному обсязі, чим підтверджується, що відрядження було саме три дня. Посилання на використання положень Інструкції №59 від 13.03.199 є безпідставними, оскільки її дія не розповсюджується на ДП «МБТЗ» та він не є держаним службовцем, тому в даних правовідносинах слід застосувати лише ст. 107 КЗпП. При цьому, він не є членом профспілкового комітету створеному на ДП «МБТЗ», тому дозволу профспілки на залучення його до роботи у вихідні дні не потрібно. Акт перевірки управління Держпраці у Миколаївській області ДП «МБТЗ» надано до суду не в повному обсязі.

17.11.2020 відповідач надав відзив на уточнення позовних вимог згідно яких зазначив, що при прийняття позивача на роботу йому було встановлено оклад (тарифна ставка), який застосовується при почасовій формі оплати праці. За почасової оплати праці працівника її розмір залежить від тривалості відпрацьованого часу, а відрядній від кількості виробленої продукції, виконаних робіт і наданих послуг належної якості. Тому вимоги ст.. 107 ч.1 п.1 КЗпП на позивача не розповсюджуються. При прийомі на роботу позивач був ознайомлений з правилами внутрішнього трудового розпорядку, колективним договором під особистий підпис 23.12.2019.

01.12.2020 позивач надав до суду відповідь на відзив.

01.12.2020 позивач надав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив зобов`язати здійснити нарахування та стягнути заробітну плату за роботу у вихідні дні 02.02.2020 та 23.02.2020 у розмірі 1741,28 грн., відповідно до п. 1 ч.1 ст. 107 КЗпП України.

09.12.2020 позивач надав до суду заяву про стягнення судових витрат.

23.12.2020 відповідач надав відзив на уточнену позовну заяву від 01.12.2020, в якій зазначив, що пред`явив заяву про уточнення позовних вимог позивач порушує права відповідача та норми цивільно-процесуального законодавства, у зв`язку з чим розгляду не підлягають .

19.01.2021 відповідач надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника .

04.02.2021 позивач надав пояснення на відзив в яких зазначив, що відповідач здійснив йму оплату за 6 днів відрядження 03, 04, 12, 13, 24 та 25 лютого на загальну суму 4023,84 грн., тому в супереч наказам про відрядження та вимог ст. 107 КЗпП, не здійснив оплату за дні відрядження 02 та 23 лютого , але за ці дні були виплачені добові відповідно до наказів 11-ВР, 17 ВР та ч.2 ст. 121 КЗпП. Просив не розглядати його уточнені вимоги від 01.12.2020 .

Остаточно визначившись із позовними вимогами, які були пред`явлені ним у заяві про уточнення позовних вимог від 21.10.2020, просив зобов`язати здійснити нарахування та стягнути заробітну плату за роботу у вихідні дні 02.02.2020 та 23.02.2020, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 107 КЗпП України. Зазначивши, що заробітна плата у вихідні дні 02.02.2020 та 23.02.2020 у подвійному розмірі становить 2682,56 грн. ( 1341,28 грн.х2).

19.02.2021 позивач надав до суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності .

В судове засідання представники третіх осіб управління Держпраці у Миколаївській області, Державного концерну «Укроборонпром» не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

В судовому засіданні 20.11.2020 позивач підтримав свої уточнені вимоги, просив про їх задоволення з підстав зазначених в уточненої позовної заяві, посилаючись на те, що відповідно до наказів №11-ВР від 30.01.2020, №17 ВР від 20.02.2020, він перебував у відрядженні, приймав участь у судових засіданнях у Господарському суду м. Києва 03.02.2020 і 24.02.2020, вказані відрядження були надані йому строком на три дні, 02.02. і 23.02.2020 були вихідними днями, але вважає, що він виконував роботу, тому відповідно до ст. 107 КЗпП, йому повинна бути виплачена заробітна плата за ці дні у подвійному розмірі. З наказами про відрядження він був ознайомлений, зауважень у нього не було, в подальшому йому було виплачено за дні відрядження добові та вартість проїзних документів, але вважає без врахування вимог чинного законодавства. З приводу порушення його прав щодо оплати у вихідні дні звертався до керівництва підприємства та фахівців відділу кадрів, які повідомили, що відсутні підстави для оплати, посилаючись, зокрема наІнструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59, що є безпідставним, оскільки вказана Інструкція поширюється на органи державної влади, підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів та відносно державних службовців, яким не є ДП «МБТЗ», а він відповідно не є державним службовцем. .

В судовому засіданні 20.11.2020 представник відповідача уточнені позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити посилаючись на безпідставність і незаконність. При прийомі позивача на роботу він був ознайомлений з графіком, умовами роботи та трудовим розпорядком. Керуватися Інструкцію про службові відрядження в межах України та за кордон, при вирішенні питань про службові відрядження, вважає не заборонено законом. Зазначив також, що Колективним договором ДП «МБТЗ» встановлено 8 годинний робочий день, вихідні субота та неділя, робота у вихідні дні це виняток, для цього потрібно наказ керівництва, який погоджується обов`язково з профспілковим комітетом, навіть якщо працівник не є членом профспілки. Лише водіям підприємства, які знаходяться у відрядженні у вихідні дні здійснюється оплати праці за подвійним тарифом. Вважає, що дні відрядження 02.02.і 23.02.2020 були оплачені позивачу в повному обсязі, в ці дні позивач лише о 21:20 годин відбував у відрядження, будь-якої роботи в ці дні він не виконував. Наказів керівництва за лютий 2020 щодо залучення позивача для роботи у вихідні дні не видавалось, та з профспілкою не погоджувалось. За заявою ОСОБА_1 на заводе була проведена перевірка Управління Держпраці щодо дотримання вимог законодавства про працю відповідно до акту перевірки будь-яких порушень, у тому числі щодо оплати позивачу відрядження виявлено не було.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , відповідно до Наказу (розпорядження) керівника підприємства від 20.12.2019, прийнято з 23.12.2019 на роботу ДП «Миколаївський бронетанковий завод» на посаду в.о. начальника юридичного відділу, з подальшим призначення на посаду начальника юридичного відділу .

Наказом директора ДП «Миколаївський бронетанковий завод» від 30.01.2020 №11-ВР ОСОБА_1 був відряджений до м. Києва, з метою участі у судовому засіданні Господарського суду м. Києва та участі у співбесіді ДК «Укроборонпром» для погодження займаної посади, терміном на три календарних дні з 02.02.2020. Бухгалтерії заводу провести нарахування та виплату грошових коштів на відрядження із розрахунку 200 грн., добових. В той же 30.01.2020 позивачу видано посвідчення про відрядження.

Позивач був ознайомлений з наказом від 30.01.2020 №11-ВР будь-яких зауважень або не згоди не висловлював.

Наказом ДП «Миколаївський бронетанковий завод» від 23.02.2020 №17-ВР ОСОБА_1 був відряджений до м. Києва, з метою участі у судовому засіданні Господарського суду м. Києва, терміном на три календарних дні з 23.02.2020. Бухгалтерії заводу провести нарахування та виплату грошових коштів на відрядження із розрахунку 200 грн., добових. 21.02.2020 позивачу видано посвідчення про відрядження.

Позивач був ознайомлений з наказом від 23.02.2020 №17-ВР будь-яких зауважень або не згоди не висловлював.

Статтею 121 КЗпП України передбачено, що працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями.

Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлених законодавством.

За відрядженими працівниками зберігаються протягом усього часу відрядження місце роботи (посада) і середній заробіток.

Працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку.

На виконання вимог ст. 121 КЗпП та згідно звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №66 від 05.02.2020, ОСОБА_1 було отримано, про що свідчить його підпис, 1301,85 грн., з яких на підставі посвідчення про відрядження за період з 02.02. по 04.02. 2020 №11 від 30.01.2020 600 грн. (добових), на підставі двох посадочних документів від 02.02.2020 вартість проїзду у розмірі 320,95 грн. (267,46+53,49) та 298, 33 грн. (248,61+ 49,72), а також 42,96 грн. і 39,51 грн. послуг АТ КБ «ПриватБанк» у проїзних документах.

Згідно звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №120 від 05.02.2020, ОСОБА_1 було отримано, про що свідчить його підпис, 1393,85 грн. , з яких на підставі посвідчення про відрядження за період з 23.02. по 25.02. 2020 №21 від 20.02.2020 600 грн. (добових), на підставі двох посадочних документів від 21.02.2020 вартість проїзду у розмірі 455,91 грн. (388,08+67,83) та 337,94 грн. (288,27+ 49,67).

02.02.2020 та 23.02.2020 є вихідними днями .

Відповідно до статті 72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу.

Положеннями статті 107 КЗпП України передбачено, що робота у святковий і неробочий день (частина 4 статті 73) оплачується у подвійному розмірі: відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки: працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму.

Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

Компенсація (оплата) роботи у вихідні дні є законодавчою гарантією прав працівника за роботу у вихідні дні (статті 107 КЗпП України).

При цьому оплата за роботу у неробочі дні входить до структури заробітної плати, а саме до додаткової заробітної плати (частиною 2 статті 2 Закону України «Про оплату праці»).

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказував, що ДП «Миколаївський бронетанковий завод», видавши наказ про його відрядження у вихідний день, у порушення вимог статті 107 КЗпП України не зарахував позивачу 02.02. та 23.02.2020 як робочі дні та не виплатив заробітну плату за ці дні взагалі, тому відповідач повинен виплатити належну йому заробітну плату в подвійному розмірі 2682, 56 грн. за два дні відрядження, виходячи із середньоденного заробітку у розмірі 670,64 грн. При цьому посилався, що Інструкція про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 31 березня 1998 року за № 218/2658, (зі змінами і доповненнями) (далі - Інструкція № 59), на нього не розповсюджується, оскільки ДП «Миколаївський бронетанковий завод» є госпрозрахунковим підприємством, а він не є державним службовцем.

Так, у Листі від 26.04.2013 №478/13/84-13 Міністерства соціальної політики України, зазначається, що госпрозрахункові підприємства питання стосовно відряджень, в т.ч. і щодо порядку направлення працівників у відрядження і компенсацію за роботу у вихідні дні, мають врегулювати в колективному договорі.

Відповідно Розділу V Колективного договору ДП «Миколаївський бронетанковий завод» на 2018-2020 роки, встановлено тривалість робочого часу 40 годин на тиждень та п`ятиденний робочий тиждень, загальними вихідними днями на підприємстві є субота та неділя. Встановлено, що залучати до роботи окремих працівників у вихідні дні (надурочний час) лише у виняткових випадках за погодженням з профспілковим комітетом з оплатою згідного чинного законодавства, аналогічне положення зазначене у п. 5.5 Правилах внутрішнього трудового розпорядку для правників ДП «Миколаївський бронетанковий завод», які узгоджені головою профкому та затверджених директором підприємства 02.02.2018.

Також на ДП «Миколаївський бронетанковий завод» узгоджено головою профкому та затверджено директором Положення про оплату водіям, що знаходяться у відрядженні у вихідні дні, згідно якого, якщо водій спеціально направлений на роботу для роботи у вихідні (святкові) дні, це обумовлено в наказі про відрядження, то такі дні оплачуються відповідно до ст. 107 КЗпП у подвійному розмірі денного окладу.

Отже, вказаними локальними нормативно-правовими актами визначені підстави та порядок залучення працівників до роботи у вихідні дні та порядок оплати роботи в ці дні, з якими позивач був ознайомлений при прийомі на роботу 23.12.2019, про що свідчить його підпис у Книги ознайомлення з правилами внутрішнього трудового розпорядку дня та умовами праці на робочому місці і колективним договором ДП №МБТЗ». Умовами Колективного договору не врегульоване питання щодо порядку направлення працівників у відрядження, у тому числі оплата або інша компенсація при вибутті (прибуття) у відрядження у вихідні (неробочі) дні.

Крім того, судом встановлено та не заперечувалося учасниками справи, що ДП «Миколаївський бронетанковий завод» не відноситься до сфери управління органів виконавчої влади та не утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів, а позивач, не є державним службовцем, відтак Інструкція № 59 не розповсюджується на правовідносини, що склалися між сторонами у справі.

Разом з тим, суд приймає до уваги той факт, що відрядження ОСОБА_1 до м. Києва 02.02. і 23.02.2020 відбулося з дотриманням положень Інструкції № 59, яка у даному випадку носить рекомендаційний характер з огляду на відсутність у ДП «Миколаївський бронетанковий завод» власного Положення про службові відрядження працівників, розробленого на базі цієї Інструкції, яке б регулювало питання, яким не приділено достатньо уваги в КЗпП України та ПК України.

Згідно абзацу 1 пункту 1 Інструкції № 59 службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади, підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв`язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства).

Крім того, пунктами 7 - 10 Інструкції № 59 встановлено, що днем вибуття у відрядження вважається день відправлення поїзда, літака, автобуса або іншого транспортного засобу з місця постійної роботи відрядженого працівника, а днем прибуття з відрядження - день прибуття транспортного засобу до місця постійної роботи відрядженого працівника.

Дата на транспортному квитку (вибуття транспортного засобу з місця постійної роботи відрядженого працівника) має збігатися з датою вибуття працівника у відрядження згідно з наказом про відрядження. Дата на транспортному квитку (прибуття транспортного засобу до місця постійної роботи відрядженого працівника) має збігатися з датою прибуття працівника з відрядження згідно з наказом про відрядження.

На працівника, який перебуває у відрядженні, поширюється режим робочого часу того підприємства, до якого він відряджений. Замість днів відпочинку, не використаних за час відрядження, інші дні відпочинку після повернення з відрядження не надаються.

Якщо працівник спеціально відряджений для роботи у вихідні або святкові й неробочі дні, то компенсація за роботу в ці дні виплачується відповідно до чинного законодавства.

Якщо працівник відбуває у відрядження у вихідний день, то йому після повернення з відрядження в установленому порядку надається інший день відпочинку.

Якщо ж наказом про відрядження передбачено повернення працівника з відрядження у вихідний день, то працівникові може надаватися інший день відпочинку відповідно до законодавства у сфері регулювання трудових відносин.

За змістом наведеного, грошова компенсація має місце лише у випадку, коли працівник спеціально відряджений для роботи у святкові й неробочі дні, тобто це має бути обумовлено в наказі про відрядження. Дні відбуття або повернення з відрядження, які збігаються з вихідними, святковими й неробочими днями, не вважаються такими, у які працівник спеціально відряджений для роботи, отже, й компенсація за роботу в ці дні не виплачується.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач не був спеціально відряджений роботодавцем для участі у судових засіданнях Господарського суду м. Києва саме у вихідні дні, натомість відбуття у відрядження відбувалось вихідні дні 02.02.2020 (неділя) та 23.02.2020 (неділя).

Проте, грошової компенсації за дні відбуття у відрядження та прибуття з нього, які припадають на вихідні дні, законом не передбачено, така компенсація надається працівнику у разі якщо він спеціально відряджений для роботи у вихідні або святкові (неробочі) дні.

Таким чином, відбуття позивача у відрядженні у вихідні дні є підставою для надання іншого дня відпочинку, а не для оплати роботи у подвійному розмірі, а тому твердження позивача про необхідність оплати роботи у подвійному розмірі за вихідні дні є необґрунтованим.

Відповідач та третя особа ДК «Укроборонпром» також посилалися на Акт від 06.10.2020 №МК15021/895/АВ перевірки ДП «Миколаївський бронетанковий завод» управлінням Держпраці у Миколаївській області з 28.09.2020 по 06.10.2020, яким встановлено, що будь-яких порушень не виявлено, зокрема встановлено, що табель обліку використання робочого часу ведеться достовірно, проте суду надано лише 1, 8 та 9 аркуші вказаного Акту, які не містять вищезазначених висновків.

При цьому, судом враховується, що позивачем було виконано розпорядження керівника підприємства щодо відрядження та погоджено умови, зокрема не було вирішено питання щодо надання йому відпочинку (відгулу) за його вибором у зв`язку з вибуванням у відрядження у вихідний день, накази не були оскаржені ОСОБА_1 в установленому законом порядку, а вимогу про виплату грошової компенсації за день відбуття у відрядження в подвійному розмірі його заробітної плати за один день заявив у липні 2020, звернувшись до директора підприємства із службовою запискою та у серпні 2020 із заявою.

На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що відповідач не мав обов`язку виплатити подвійну заробітну плату позивачу за 02.02.і 23.02.2020, відповідно не допустив порушень вимог статті 107 КЗпП України.

За встановлених обставин суд приходить до висновку про недоведеність позивачем позовних вимог, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 263- 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод», третьої особи управління Держпраці у Миколаївській області, Державного концерну «Укроборонпром» про зобов`язання здійснити нарахування та стягнення заробітної плати за роботу у вихідні дні відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач: Державне підприємство «Миколаївський бронетанковий завод» , місцезнаходження: м. Миколаїв вул. 1 Слобідська, 120.

Третя особа: Державний концерн «Укроборонпром» , місцезнаходження м. Київ вул.. Дегтярівська, 36.

Управління Держпраці у Миколаївській області , місцезнаходження: м. Миколаїв вул.. Маршала Василевського, 40/1.

Суддя С.М. Афоніна

Повний текст рішення складено 26.02.2021.