Справа №359/2658/19
Провадження №2/359/143/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

за участю секретаря судового засідання Шеремет А.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання автомобіля об`єктом спільної сумісної власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та стягнення компенсації вартості частки в автомобілі,

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

1.1. В березні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом та посилалась на те, що 11 вересня 2015 року вона уклала шлюб з ОСОБА_4 . Під час шлюбу вони придбали автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», номерний знак НОМЕР_1 . Цей транспортний засіб є спільною сумісною власністю сторін. Частки сторін у спільному майні є рівними. Тому ОСОБА_3 просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку в автомобілі марки «Mitsubishi Lancer», номерний знак НОМЕР_1 .

1.2. В ході розгляду цивільної справи ОСОБА_3 подала заяву про зміну предмета позову (а.с.59-63), в якій вона посилається на те, що 12 лютого 2019 року за договором купівлі-продажу транспортного засобу ОСОБА_4 відчужив його батьку ОСОБА_5 спірний автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», номер шасі (кузова) НОМЕР_2 . Позивач не надавав згоду на відчуження транспортного засобу. Ця обставина свідчить про те, що вказаний договір був укладений з порушенням порядку, передбаченого ч.2 ст.65 СК України. Тому ОСОБА_3 просить суд визнати автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», номер шасі (кузова) НОМЕР_2 , об`єктом спільної сумісної власності позивача та ОСОБА_4 , визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №3248/2019/1310592, укладений 12 лютого 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача компенсацію вартості 1/2 частки в автомобілі марки «Mitsubishi Lancer», номер шасі (кузова) НОМЕР_2 , в розмірі 100000 гривень.

2. Інформація про рух цивільної справи.

2.1. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 4 квітня 2019 року (а.с.13-14) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

2.2. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 22 травня 2019 року (а.с.26) було закрито підготовче провадження, призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

2.3. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 24 грудня 2019 року (а.с.84-86) було задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову та накладено арешт на автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», номер шасі (кузова) НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 .

2.4. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 30 січня 2020 року (а.с.100-101) було призначено судову автотоварознавчу експертизу та зупинено провадження у цивільній справі на час її проведення.

2.5. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 14 серпня 2020 року (а.с.114) провадження у цивільній справі було поновлено.

3. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову.

3.1. У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримує позов в зміненій редакції та наполягає на його задоволенні.

3.2. Представник відповідача ОСОБА_2 не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вона посилається на те, що спірний автомобіль був придбаний за грошові кошти, які ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_6 . Ця обставина свідчить про те, що транспортний засіб був особистою власністю відповідача, а не спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, звіт про незалежну оцінку колісного транспортного засобу від 13 серпня 2020 року містить інформацію про значно завищену вартість автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», номер шасі (кузова) НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 . Тому представник відповідача ОСОБА_2 просить суд відмовити у задоволенні позову.

4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

4.1. 11 вересня 2015 року ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_4 . Після державної реєстрації шлюбу позивачу було присвоєно прізвище « ОСОБА_3 ». Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 11 вересня 2015 року (а.с.4).

4.2. 27 вересня 2018 року ОСОБА_4 уклав з ТОВ «Автолюкс К» договір купівлі-продажу транспортного засобу №1920 (а.с.46, 64-65), за яким ОСОБА_4 придбав автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», номер шасі (кузова) НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_4 .

4.3. 12 лютого 2019 року ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу транспортного засобу №3248/2019/1310592 (а.с.47, 66-67), за яким ОСОБА_4 відчужив у власність ОСОБА_5 автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», номер шасі (кузова) НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 .

4.4. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 12 червня 2019 року (а.с.95) шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був розірваний.

4.5. Спірні правовідносини регулюються главою 8 «Право спільної сумісної власності подружжя» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України.

5. Норми права та стала судова практика, якими керується суд при вирішенні спору.

а. норми матеріального права та усталена судова практика.

5.1. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

5.2. Згідно з п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

5.3. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

5.4. Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

5.5. Відповідно до ч.2, ч.4 ст.71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. В такому випадку присудження іншому з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

5.6. Згідно з ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

5.7. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду в постанові від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19 (провадження №61-17347св19), положення ст.60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя, таке майно або його вартість враховується при поділі. Цей висновок у повній мірі узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц (провадження №61-9018сво18), відповідно до яких у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

б. норми процесуального права.

5.8. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

5.9. Згідно з ч.2, ч.6 ст.95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

5.10. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

5.11. Згідно з ч.1, ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

6.1. Встановлено, що автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», номер шасі (кузова) НОМЕР_2 , був придбаний в період часу протягом якого ОСОБА_3 перебувала в шлюбі з ОСОБА_4 . Як вбачається з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, постановах Верховного Суду у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц та від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19, в такому випадку презюмується, що спірний транспортний засіб був об`єктом спільної сумісної власності позивача та ОСОБА_4 . В матеріалах цивільної справи міститься копія розписки (а.с.76), зі змісту якої вбачається, що 26 вересня 2018 року ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 112000 гривень для придбання автомобіля. Однак у вказаному письмовому доказі не вказано марку транспортного засобу, для придбання якого позичались грошові кошти. Крім того, автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», номер шасі (кузова) НОМЕР_2 , був придбаний лише за 49000 гривень. Ці обставини свідчать про те, що копія розписки від 26 вересня 2018 року є неналежним доказом в розумінні ст.77 ЦПК України. На підставі ч.6 ст.95 ЦПК України суд зобов`язав ОСОБА_4 пред`явити оригінал вказаної розписки. Однак представник відповідача ОСОБА_2 повідомила про те, що її довіритель не може пред`явити оригінал розписки від 26 вересня 2018 року. Тому суд не бере до уваги вказаний письмовий доказ. Таким чином, всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_2 не подали докази на спростування презумпції спільності права власності позивача та ОСОБА_4 на автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», номер шасі (кузова) НОМЕР_2 .

6.2. Договір купівлі-продажу транспортного засобу №3248/2019/1310592 від 12 вересня 2019 року виходить за межі дрібного побутового. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_3 надавала ОСОБА_4 згоду на відчуження спірного автомобіля у власність ОСОБА_5 . Ця обставина свідчить про те, що оспорюваний договір купівлі-продажу транспортного засобу був укладений з істотним порушенням порядку, передбаченого ч.2 ст.65 СК України. Як вбачається з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19 (провадження №61-17347св19), в такому випадку у ОСОБА_3 виникло право на відшкодування компенсації вартості 1/2 частки в автомобілі марки «Mitsubishi Lancer», номер шасі (кузова) НОМЕР_2 . Зі змісту звіту про незалежну оцінку колісного транспортного засобу від 13 серпня 2020 року (а.с.117-118, 122-157) вбачається, що станом на день судового розгляду вартість автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», номер шасі (кузова) НОМЕР_2 , становить 165860 гривень. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_2 не подали жодного доказу на спростування достовірності звіту про незалежну оцінку колісного транспорт-ного засобу від 13 серпня 2020 року. Підстави для відхилення від рівності часток сторін у спірному автомобілі судом не встановлені.

6.3. З огляду на це суд вважає, що автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», номер шасі (кузова) НОМЕР_2 , належить визнати об`єктом спільної сумісної власності позивача та ОСОБА_4 , а також стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості 1/2 частки в транспортному засобі в розмірі 82930 гривень (165860 : 2). Водночас, потреба у додатковому визнанні недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу №3248/2019/1310592 від 12 лютого 2019 року відсутня. Вжиття цього заходу не кореспондується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19 (провадження №61-17347св19). Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги ОСОБА_3 належить відмовити.

7. Розподіл судових витрат.

7.1. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

7.2. ОСОБА_3 сплатила судовий збір в розмірі 1000 гривень. Ця обставина підтверджується квитанцією №23 від 26 березня 2019 року (а.с.1). Пред`явлений позов задоволений частково.

7.3. З огляду на це суд вважає, що з ОСОБА_4 на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 829 гривень 30 копійок (82930 : 100%).

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання автомобіля об`єктом спільної сумісної власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та стягнення компенсації вартості частки в автомобілі задовольнити частково.

Визнати автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», номер шасі (кузова) НОМЕР_2 , об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості 1/2 частки в автомобілі марки «Mitsubishi Lancer», номер шасі (кузова) НОМЕР_2 , в розмірі 82930 гривень.

У задоволенні позову в частині вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та стягнення компенсації вартості частки в автомобілі в більшому розмірі відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на оплату судового збору в розмірі 829 гривень 30 копійок.

Повний текст рішення суду складений 22 лютого 2021 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець