Справа № /265/4305/19
Провадження № 2/222/7/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2021року Володарський районний суд Донецької області у складі:

судді Доценко С.І.,

за участю:

секретаря Болбат Н.І.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Нікольське цивільну справу № 265/4305/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення витрат на будівництво, ремонт та поліпшення будинку, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з даною позовною заявою до відповідача ОСОБА_5 , як до спадкоємця ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення витрат на будівництво та ремонт і поліпшення отриманого відповідачем у спадщину житлового будинку АДРЕСА_1 в сумі 169037 гривень за період з 1996 по 17.08.2013 року, а також просила покласти на відповідача понесені судові витрати по справі.

В обґрунтування позову зазначила, що зі спадкодавцем ОСОБА_6 з 1996 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 вона мешкала однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Проживали в будинку АДРЕСА_1 . Факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03.09.2013 року. До 2000 року будинок належав батьку ОСОБА_6 , а в 2000 році він отримав зазначений будинок в спадщину від свого батька. За час сумісного проживання однією сім`єю в період з 1996 року по 2013 рік у зазначеному будинку за її особисті грошові кошти було проведено будівельні роботи по благоустрою будинку внаслідок чого збільшилась істотно вартість будинку. Після смерті ОСОБА_6 , дізнавшись із відповіді нотаріальної контори про звернення відповідача із заявою про прийняття спадщини, вона зверталась до суду з позовом до спадкоємця ОСОБА_5 з вимогою про визнання спірного будинку та автомобілю спільною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , але в апеляційній інстанції було відмовлено в визнанні будинку сумісною власністю подружжя та суд апеляційної інстанції констатував, що вона має право на відшкодування витрат на будівництво. Вважає що висновком судово-будівельної експертизи яка була проведена в попередній справі №28 від 28.04.2015 року встановлено перелік проведених робіт по фактично проведеному ремонту, добудови, перебудови домоволодіння та визначено розмір витрачених коштів 169037 грн. Факт проведення перебудови будинку за власні кошти позивача підтверджується довідками про отриманий нею доход від підприємницької діяльності за той період та копією трудової книжки ОСОБА_6 , який не працював з 17 листопада 1995 року. Частина проведених витрат підтверджується квитанціями про придбання будівельних матеріалів, які містяться в справі. Посилаючись на п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на житловий будинок», просила задовольнити позов та відшкодувати витрати її особистих коштів на капітальний ремонт домоволодіння, яке відповідач отримав в спадщину.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву в якому, він проти задоволення позову заперечував.

В обґрунтування зазначив, що вимоги позивача не можуть бути задоволені із наступних підстав. В період з 1996 року власником будинку був ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно відомостей про реєстрацію в будинку був зареєстрований і ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і кожен з них приймав участь в здійсненні ремонту будинку. ОСОБА_6 отримав право власності на будинок з грудня 2000 року. Він не заперечує, що позивачка проживала однією сім`єю з його батьком та дідом, не заперечує що в будинку були проведені переобладнання, але він не згоден, що повністю витрати на будівельні матеріали та проведені роботи несла позивачка. Заробітна плата позивачки була сумісною власністю подружжя. Рішення Апеляційного суду Донецької області від 12.12.2017 року встановлено, що узаконені рішенням Володарської селищної ради від 12.04.2000 року №35/4 самовільно збудовані сарай, гараж, лазня, були побудовані батьком ОСОБА_6 - ОСОБА_9 . Вбиральня літ Е, нежила прибудова літ.Б-1 входять до складу спадщини яка відкрилась після смерті ОСОБА_9 та успадковані ОСОБА_10 . Тому колегія суддів Апеляційного суду дійшла висновку, що посилання ОСОБА_1 на те що сарай ( лазню) літ.В, сарай літ.Д, гараж літ.Е, вбиральню літ.Е, нежитлову прибудову літ № Б-1 були побудовані нею спрост овуються матеріалами справи та іншого позивачкою не доведено. Позивачка не додає до позову квитанції про придбання будівельних матеріалів чи інших речей , однак посилається на рішення Володарського районного суду Донецької області від 15.06.2015 року, яке скасоване судом апеляційної інстанції. Позивачка посилається на квитанції і чеки в іншій справі за 2001 рік-2012 рік, які нібито підтверджують купівлю нею будівельних матеріалів ( плитка, фарба, шпалери, рубироїд, пісок, шлакоблок та замовлення на 13 вікон. Але зазначені квитанції підтверджують лише витрати на суму 6370.80 грн. та 11953.02 грн. на загальну суму 18323.82 грн. Решта суми спростовується наступними доказами. З договору дарування від 16.03.2016 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 вбачається що загальна площа домоволодіння не збільшилась, крім т ого вартість 2/3 частини домоволодіння дорівнює 45000 гривень. Після оформлення у нотаріуса спадщини після смерті батька відповідачем, вартість спадкового майна склала 17721 грн. Щодо висновків будівельно-технічної експертизи №28 від 28.04.2015 року яка була проведена в цивільній справі № 222/90/14-ц,то вважає, що висновки не є доказом понесених безпосередньо позивачем витрат на перебудову будинку. Окрім того,відповідач просить застосувати до правовідносин позовну давність , відповідно до ст.256,257 ЦК України, що відповідно до ч.4 ст.267 ЦК є підставою для відмови в позові. Так, витрати про як4і вона зазначає були зроблені в 2012 році а за відшкодуванням вона звернулась лише в 2019 році.

Позивачем надана відповідь на відзив в якому спростовує доводи відповідача про те що кошти отримані позивачкою в період роботи є сумісно власністю подружжя не залежно від того чи працював ОСОБА_6 чи ні. Вважає, що ключовим посиланням в ст.60 СК України є те що один з подружжя міг не працювати з поважних причин, а ОСОБА_8 звільнився за власним бажанням та до смерті так до роботи і не став. Факт її проживання в спірному будинку з 1996 року та до смерті підтверджено рішенням суду , що набрало законної сили та не потребує додаткового доведення. Будівництво проводилось в період з 1996 по 2013 рік за кошти позивача. Ні пенсіонер ОСОБА_9 ні непрацюючий ОСОБА_6 не мали власних коштів на проведення переобладнань будинку. В матеріалах справи №222/990/14-ц містяться оригінали чеків що підтверджують обсяг проведених будівельних робіт та понесені витрати. Посилання відповідача на те що нею було подаровано 2/3 частини будинку ОСОБА_12 за ціною 45000 гривень не підтверджує фактичну вартість будинку. Вважає абсурдними ствердження відповідача про закінчення строків позовної давності, тому що вона проживала в будинку з його батьком до самої його смерті однією сім`єю та спорів щодо витрат на будівництва у них не було. Спірні правовідносин и виникли в 2013 році після смерті ОСОБА_6 саме з відповідачем, який зайняв позицію, що він одноосібний власник будинку. Зверненню з зазначеним позовом передувало звернення до суду із вимогою про визнання права власності на частину вказаного будинку. Остаточне рішення було ухвалене 12.12.2017 року Апеляційним судом Донецької області та тільки в 2018 році залишено без змін судом касаційної інстанції, а тому вважає строк позовної давності не пропущений.( а.с.139)

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 08.07.2019 року справа 265/4305/18 надіслана за підсудністю до Володарського районного суду Донецької області. ( а.с.40)

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 02.08.2019 року відкрите апеляційне провадження на ухвалу суду від 08.07.2019 року (а.с.42)

Постановою Донецького апеляційного суду від 22 серпня 2019 року апеляційна скарга ОСОБА_1 була залишена без задоволення, а ухвала Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області без змін. (а.с.53-54)

Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 05.09.2019 року було відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння АДРЕСА_1 .(а.с.64-65)

Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 06.09.2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с.66-67)

Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 06.09.2019 року було задоволене клопотання позивача про забезпечення позову та заборону ОСОБА_5 особисто чи через представників вчиняти дії направлені на відчуження будинку АДРЕСА_1 . (а.с.85-86)

Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 12.12.2019 року було задоволено клопотання про витребування в КУ «Володарське БТІ» інвентарної справи на будинок АДРЕСА_1 (а.с.132)

Ухвалою Володарського районного суду від 30.01.2021 року витребувано із канцелярії Володарського районного суду матеріали цивільної справи №222/990/14-ц для огляду в судовому засіданні, задоволено клопотання позивача про виклик експерта Спиридонова та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та закрите підготовче провадження і справа призначена до судового розгляду. (а.с.149-150)

Під час судового розгляду позивач та її представники підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просили задовольни ти в повному обсязі на підставі наданих доказів того, що позивач витратила особисті кошти на переобладнання будинку та його реконструкцію та бажає щоб спадкоємець ОСОБА_5 відшкодував їй в повному обсязі понесені витрати на проведені будівельні роботи по обладнанню будинку.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, обґрунтовуючи свою позицію тим, що доводи позивача не доведені про понесені витрати, площа домоволодіння не збільшилась, виставлена позивачем сума для відшкодування не обґрунтована та основана лише на різниці між вартістю, яка визначена БТІ та ринковою власністю на час експертного дослідження, що різними критеріями оцінювання та не підтверджує вартість виконаних робіт. Окрім того вважає, що витрачені позивач гроші, отримані нею як зарплата є сумісною власністю подружжя. ОСОБА_8 своїм трудом допомагав в проведенні перебудов. Окрім того, вона, як член сім`ї власника мала б нести витрати на утримання будинку відповідно до ст.156 ЖК УРСР, якими є ремонтні роботи Звернення до суду вважає поза межами строків позовної давності. А тому просила відмовити в задоволенні позову.

Ознайомившись з заявами по суті справи, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, надані сторонам и, суд встановив наступні фактичні обставини.

Судом встановлено, та це не потребує доказування, відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1996 року до дня смерті ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 (рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області № 263/8826/13ц (провадження № 2-о/263/175/2013) від 03.09.2013 року). (а.с.8)

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.6)

Після його смерті Володарською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа 14 лютого 2014 року №31/2014 на підставі заяви про прийняття спадщини за законом ОСОБА_5 , сина померлого. (а.с.52)

На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Сторонами не оспорюється і це встановлено судом, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_6 увійшло право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та син спадкодавця - ОСОБА_5 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 , яки й прийняв спадщину, своєчасно звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою 14 лютого 2014 року.

Судом встановлено, що батько відповідача - ОСОБА_6 отримав право власності на зазначений будинок на підставі копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом N 4017 від 14 грудня 2000 серія АВО після смерті батька ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . А саме, успадкував від батька жилий будинок, із шлакоблоку, жилою площею 39,7 кв. м, літ. А-1 з надвірними побудовами: паркан № НОМЕР_2 , ворота N 2, вбиральня -Е, сарай-В, літня кухня-Г, нежила прибудова Б-1, лазня № В, сарай Д, гараж Е, розташовані на земельній ділянці Володарської селищної ради в АДРЕСА_1 . (а.с. 113)

На підставі дослідженої в судовому засіданні інвентарної справи на зазначений будинок № НОМЕР_3 КП «Володарське БТІ» встановлено, що такий же розмір жилої площі спірного будинку, а саме - 39,7 кв. м зазначений у акті прийомки його в експлуатацію у вересні 1977 року, коли власником будинку був батько спадкодавця ОСОБА_9 та зазначена загальна площа 58,1 к.в., яка в подальшому змінювалась у зв`язку з облаштуванням допоміжних приміщень.

Так,судом встановлено, що на момент, коли ОСОБА_1 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 в будинку його батька ОСОБА_9 , а в подальшому - в будинку ОСОБА_6 , в домоволодінні, в 1999 році побудовано сарай /лазня/ літ. № В, сарай літ. № Д, гараж літ. № Е, вбиральню літ. №Е; в 2000 році побудовано нежитлову прибудову літ. №Б-1. в ; в 2003 році побудовано веранду літ. № а2-1 та в 2008 році побудовано гараж літ. № Л та сарай літ. № М, №2,3 - ворота, ; 4- паркан. У зв`язку із чим жила площа будинку не змінилась,при цьому збільшилась загальна площа житлового будинку з 58,1 кв.м до 70,8 кв.м., згідно Витягу з реєстрації права власності на нерухоме майно на 27.10.2008 Загальна вартість нерухомого майна становила 216094 грн. (а. інвентарної справи 75)

Але ж, відповідно до рішення виконавчого комітету Володарської селищної ради від 12.04.2000 року N 35/4 розглянуто заяву ОСОБА_6 про самовільне будівництво та вирішено узаконити гр. ОСОБА_8 самовільно побудовані гараж 6.6 м х 4.6 м, баню (лазню) - 2 мх3 м, сараю 3 мх3 м, які були побудовані померлим батьком ОСОБА_9 (а. с. 108) та зазначені об`єкти включені до складу спадщини після смерті ОСОБА_9 та відсутні відомості про наявність буд-яких вимог до спадкоємця про відшкодування витрат на ремонт та переобладнання будинку.

На підтвердження своїх доводів, що ремонтні роботи та будівництво допоміжних приміщень спірного будинку проводились за особисті кошти позивачки, нею надано відомості про свої доходи.

Відповідно до довідки Науково-технічного підприємства «Гефест» № 3 від 10.04.2003 року ОСОБА_1 працювала в НТП «Гефест» на посаді директора з 21.10.1992 року по 31.12.2002 року та її заробітна плата складала: 1996 рік - 2102,47 грн., 1997 рік - 2437,14 грн., 1998 рік - 2676,96 грн., 1999 рік - 3088,73 грн., 2000 рік - 3852,52 грн., 2001 рік - 4939,40 грн. та 2002 рік - 5831,77 грн.

Згідно повідомлення Жовтневої ОДПІ м. Маріуполя ГУ Міндоходів у Донецькій області від 03.03.2014 року за вих. № 3235/К/05-81-17-03-13-3 ОСОБА_1 знаходиться на податковому обліку в Жовтневій ОДПІ м. Маріуполя, як фізична особа-підприємець та є платником єдиного податку та згідно наданих звітів по єдиному податку розмір виручки склав: 2003 рік - 28335 грн., 2004 рік - 38954 грн., 2005 рік - 70247 грн., 2006 рік - 101347 грн., 2007 рік - 149805 грн., 2008 рік - 483450 грн., 2009 рік - 495045 грн., 2010 рік - 479505 грн., 2011 рік - 497010 грн., 2012 рік - 499035 грн. та 2013 рік - 790530 грн.

А також, для порівняння копія трудової книжки, виданої 25.08.1992 року ОСОБА_6 , згідно записів якої 17.11.1995 року він був звільнений з підприємства за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України відповідно до наказу № 74-к від 20.11.1995 року та більше не працював.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснив що він дружив з ОСОБА_6 , який проживав з батьками в спірному будинку. Підтвердив , що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 стали жити однією сім`єю з 1996 року в зазначеному будинку разом з батьком ОСОБА_8 . З моменту її вселення розпочались ремонтні роботи в будинку. Він вважає, що більшість робіт було проведено, після смерті батька ОСОБА_6 . Проводились і внутрішні і зовнішні будівельні роботи по обладнанню будинку. Йому відомо, що за будівельні матеріали та роботу розплачувалась ОСОБА_7 .

Допитана свідок ОСОБА_15 пояснила, що проживає по сусідству з будинком АДРЕСА_1 . ОСОБА_7 була її сусідкою. Пам`ятає, що в будинку жили ОСОБА_17 з батьками. Вона стала заходити до них після того як там оселилась жити ОСОБА_18 її приходом розпочались ремонтні роботи в будинку. Більшість робіт було зроблено після смерті батьків. Їй відомо що в їх сі м`ї працювала лише ОСОБА_7 , а ОСОБА_8 був дома. Пам`ятає, що були замінені вікна, збудований гараж, від кухні будувалась прибудова, нова огорожа, та інші роботи по обладнанню будинку. Робіт по ремонту даху не бачила. Ремонтні роботи проводились як всередині так і зовні,вона бачила в будинку нові меблі, вона шила штори на замовлення ОСОБА_7 . Хто розплачувався за будівельні матеріали та за роботи вона не знає. Вважає, що ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що з подружжям ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримував і дружні стосунки. Проживав недалеко від їх дому . Заходив лише до двору, у будинок ні. В той час і у них і у нього працював найманий працівник ОСОБА_19 , який у них штукатурив будинок зовні. Бачив лише зовнішні роботи. Були замінені вікна, переобладнувався дах, замінена огорожа, був збудований новий гараж та літня кухня. Бачив у дворі будівель ні матеріали: шифер, деревину. Хто за них розплачувався він не знає та хто оплачував роботу найманих працівників йому не відомо.

Згідно до товарних чеків, наданих позивачем ОСОБА_1 встановлено, що з 2001 року по 2012 рік купувала будівельні матеріали, а саме: плитку, фарбу, шпалери, цемент, руберойд, шлакоблок, пісок, тощо(123-125)

Відповідно до заказу № 2-093 від 17.07.2009 року ОСОБА_1 уклала з СПДФО ОСОБА_20 договір, згідно з умовами якого ОСОБА_1 замовила виготовлення 13 вікон з підвіконнями та сплатила їх вартість в розмірі 11953,02 грн. Показаннями свідка ОСОБА_21 встановлено, що в спірному будинку замінювались вікна.( а,с.116-122)

Згідно довідки ФОП ОСОБА_22 від 08.04.2014 року за вих. № 4 ОСОБА_1 за період серпень 2011 року - вересень 2011 року придбала в магазині «Мультиколор» наступні товари: грунт Aura Unigrunt Basen 10 л в кількості 4 шт. за ціною 75,00 грн. на суму 300,00 грн., фарба AURA Mattlatex 10 л біла в кількості 15 шт. за ціною 240,00 грн. на суму 3600,00 грн., краситель для тонування AURA Mattlatex 10 л в кількості 10 шт. за ціною 174,00 грн. на суму 1740,00 грн., фарба фасадна 9,5 л в кількості 1 шт. за ціною 730,80 грн. на суму 730,80 грн. Загальна сума складає 6370,80 грн.( а.с. 126)

Загальна сума витрат на придбання будівельних матеріалів за всіма документами становить 30191.02 грн.

Відповідно до Рішення Апеляційного суду Донецької області від12 грудня 2017 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_11 до ОСОБА_5 про визнання домоволодіння АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею права власності на 2/3 частини домоволодіння. Рішення обґрунтоване тим, що будинок був особистою власністю ОСОБА_6 та не доведено що з внаслідок проведених за участю ОСОБА_1 ремонтних та будівельних робіт вартість будинку істотно збільшилась, при тому що площа будинку не змінилась. (а.с.15-16)

Таким чином суд вважає доведеним що після прийняття спадщини ОСОБА_8 в будинку ОСОБА_8 , в якому як член сім`ї власника будинку проживала ОСОБА_1 в період з 2001 по 2008 роки проводились ремонтні роботи та будівництво підсобних приміщень, в якому приймала участь і ОСОБА_1 як член сім`ї власника.

Із досліджених судом доказів встановлено, що предметом позову є правовідносини , які виникли між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_5 , як спадкоємцем майна батька ОСОБА_6 , з приводу відшкодування витрат понесених позивачем, як членом сім`ї спадкодавця ОСОБА_6 на ремонт та будівництво підсобних будівель належного спадкодавцю будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до норм ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

Згідно із роз`ясненнями п.4 Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» N 7 від 04.10.1991, інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно.

Таке ж право за цих умов належить членам сім`ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них ст.156 ЖК УРСР обов`язок.

Таким чином, підставою для відшкодування витрат члена сім`ї власника жилого будинку на будівництво і ремонт домоволодіння є лише те, що, якщо допомога в ньому була небезоплатною і її розмір перевищував обов`язок щодо участі у витратах на утримання будинку, його ремонт, покладений на члена сім`ї власника будинку ст. 156 ЖК УРСР.

Із аналізу зазначених правових норм , суд вважає, що член сім`ї власника будинку має право вимоги саме до власника будинку при наявності спору про розмір участі в витратах по утриманню будинку.

Судом встановлено на підставі досліджених доказів що позивач ОСОБА_1 , як член сім`ї ОСОБА_6 , проживаючи в спірному будинку з 1996 року, приймала участь у витратах на проведення ремонтних робіт та будівництві підсобних будівель. Власником будинку до 21.09.1999 року був ОСОБА_9 , а після його смерті - в порядку спадкування за заповітом власником став ОСОБА_6 , з яким позивачка проживала однією сім`єю без шлюбу до його смерті.

Відповідач ОСОБА_5 не був забудовником (власником) домоволодіння на час проведених ремонтних робіт, а позивач не була членом його сім`ї. Він отримав спірний будинок за адресою АДРЕСА_1 у спадщину після смерті свого батька ОСОБА_6 .

Ст.1281 ЦК України передбачено порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, за яким кредиторові спадкодавця належить право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Відповідно до ч.4 зазначеної статті кредитор позбавляється права вимоги до спадкоємця, що прийняв спадщину у разі не пред`явлення вимоги у встановлений шестимісячний строк з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Позивачем не надано доказів, на підтвердження того, що на час проведення ремонтних робіт та переобладнань будинку між нею та власниками будинку ( спочатку - ОСОБА_9 , а з 2000 року - ОСОБА_6 ) була досягнута домовленість про не безоплатну допомогу в будівництві та про відшкодування їй понесених витрат на проведення цих робіт, а також не надала суду докази про існування спору між нею та власниками будинку ОСОБА_9 та ОСОБА_6 щодо відшкодування їй особистих затрат на ремонт та будівництво підсобних будівель в будинку АДРЕСА_1 .

В своїй відповіді на відзив позивач зазначила, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 у неї не було спору із спадкодавцем ОСОБА_6 щодо витрат на будівництво та ремонт будинку ( а.с.140) .

Окрім того, судом встановлено, що позивачці як члену сім`ї спадкодавця, було відомо про відкриття спадщини. Відповідно до наданої позивачем довідки Володарської державної нотаріальної контори від 05.03.2014 року, яка надана Володарському районному суду на його вимогу при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною власністю подружжя та визнання права власності на його частину, ОСОБА_1 ще в 2014 році була обізнана про звернення ОСОБА_5 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , але ж нею не надано доказів на підтвердження того , що вона в межах строку передбаченого ч.2 ст. 1281 ЦК України, скористатися своїм правом подати вимогу кредитора.

Зазначені обставини виключають її право вимоги до відповідача про відшкодування понесених витрат на проведення ремонтних робіт успадкованого відповідачем

Суд не приймає як доказ висновок судово-будівельної експертизи №28 від 28.04.2015 року , яка проведена по іншій цивільній справі №222/90/14-ц, якою позивачка намагалась довести розмір витрат на будівництво в розмірі 169037 грн., тому що експертом не досліджувалось питання фактичної вартості виконаних ремонтних робіт, а проведена оцінка ринкової вартості фактично виконаних робіт, що підтверджено в ході допиту експерта в судовому засіданні. А тому зазначений висновок не може бути використаний як доказ фактично понесених витрат з боку позивача. Окрім того висновки експертизи не спростовують висновків суду про недоведеність позовних вимог.

Тому в задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати по справі складаються із судового збору в сумі 2064,57 грн, який був сплачений позивачем при зверненні до суду.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. ст. ст. 12, 13, 81, 263-265, 354, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення витрат на будівництво, ремонт та поліпшення будинку АДРЕСА_1 за період з 1996 року по 17.08.2013 року в сумі 169037 гривень.

Повний текст рішення складений 26.02.2021 року.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суддя С.І. Доценко