У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.02.2021 Справа №607/16924/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

Головуючого Ромазана В.В.

за участю секретаря Безручко Т.В.

скаржника ОСОБА_1

представника Тернопільського

міського відділу ДВС Гнатюк Н.В.

представника заінтересованої особи Бочана І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі справу за скаргою ОСОБА_1 , зацікавлені особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , приватне підприємство «Приватбуд-А», ОСОБА_9 про визнання дій державного виконавця неправомірними, зобов`язання вчинити дії ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою на неправомірні дії державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), у якій просить: визнати дії державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у виконавчому провадженні ВП №48027317, вчинені після 19.12.2015 р. неправомірними та такими, що порушують права ОСОБА_1 ; відповідно до ч.2 ст. 451 ЦПК України, зобов`язати державного виконавця у виконавчому провадженні ВП №48027317 поновити порушене право ОСОБА_1 , зупинити стягнення та повернути виконавчий документ стягувачу; виконавче провадження ВП №48027317 закрити.

В обґрунтування заявлених вимог скаржник вказує на те, що в порядку виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 січня 2015 року у справі №607/16924/14-ц, Тернопільським міським відділом ДВС 18 червня 2015 р. відкрито виконавче провадження ВП №48027317, за яким із ОСОБА_1 стягуються з його доходу у виді пенсії кошти в сумі 247 646,40 грн., а також судовий збір. 18.08.2020 р. ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із заявою, згідно ст.435 ЦПК України, про відстрочення виконання рішення. Під час розгляду даної заяви, у судовому засіданні 15.09.2020 р. ОСОБА_1 дізнався про порушення державним виконавцем його прав. Згідно вимог ч.2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 21.04.1999 р.) державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. На протязі вказаного строку судом не відстрочувалось виконання вказаного рішення суду, а державним виконавцем не виносились постанови про відкладення або зупинення проведення виконавчих дій, строк вчинення виконавчих дій не переривався. Строк проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП №48027317 закінчився 19.12.2015 р., а тому, згідно вимог ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», 19.12.2015 р., державний виконавець зобов`язаний був винести постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Вважає, що всі виконавчі дії, вчиненні державним виконавцем після 19.12.2015 р., в рамках виконавчого провадження щодо виконання рішення суду в справі №607/16924/14-ц, є неправомірними та такими, що порушують норми діючого законодавства, в тому числі спірна постанова про звернення стягнення на пенсію ОСОБА_1 від 20.12.2018 року.

ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити.

Представник Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гнатюк Н.В. в судовому засіданні заявлених вимог не визнала, у задоволенні скарги просить відмовити, про що подала суду письмові заперечення відповідно до яких зазначила, що на виконанні у Тернопільському міському відділі ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження №61895766 з примусового виконання виконавчих листів: №607/16924/14 про стягнення із ОСОБА_1 у користь ОСОБА_6 54698,46 грн.; №607/16924/14 про стягнення із ОСОБА_1 у користь ОСОБА_2 40867,76 грн.; №607/16924/14 про стягнення із ОСОБА_1 у користь ОСОБА_8 38948,61 грн.; №607/16924/14 про стягнення із ОСОБА_1 у користь ОСОБА_4 40991,31 грн.; №607/16924/14 про стягнення із ОСОБА_1 у користь ОСОБА_7 46116,57 грн.; №607/9615/16 про стягнення із ОСОБА_1 у користь ОСОБА_9 42815 грн.. 18.06.2015 року та 24.01.2019 року державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень, які у подальшому об`єднано в одне провадження. Державним виконавцем з метою примусового виконання зазначених виконавчих листів вживались заходи щодо встановлення рухомого та нерухомого майна боржника, його доходів, неодноразово виносились постанови про примусовий привід, однак боржник на місце проведення виконавчих дій не з`являвся без поважних причин. Враховуючи те, що в період з моменту відкриття виконавчих проваджень державним виконавцем не було вчинено усі виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», відтак постанови про повернення виконавчих документів стягувачем ним не виносились. 20.12.2018 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку направлено до Управління Пенсійного фонду України в тернопільській області. Також зазначила, що із набуттям чинності Закону України «Про виконавче провадження» у 2016 році у ньому відсутнє поняття строку здійснення виконавчого провадження, відтак вважає, що у державного виконавця відсутня можливість щодо винесення ним постанови про повернення виконавчих документів стягувану. Окрім цього, зазначила, що на даний час здійснюються щомісячні відрахування із доходів боржника, на даний час борг стягувачем не погашений, відтак вважає, що підстав для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі ст..39 Закону України «Про виконавче провадження», відсутні.

Представник ОСОБА_9 адвокат Бочан І.П. в судовому засіданні вважає, що у задоволенні скарги ОСОБА_1 слід відмовити.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази суд встановив.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, передбачено одну з основних засад судочинства обов`язковість виконання рішень суду.

Статтею 129-1 Конституції України, визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 18 ЦПК України, визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 січня 2015 року cтягнуто з ОСОБА_1 : - в користь ОСОБА_2 40 867 грн. 76 коп. заподіяної шкоди; - в користь ОСОБА_4 40 991 грн. 31 коп. заподіяної шкоди; - в користь ОСОБА_5 - 26 024 грн. 28 коп. заподіяної шкоди; - в користь ОСОБА_6 54 698 грн. 46 коп. заподіяної шкоди; - в користь ОСОБА_7 - 46116 грн. 57 коп. заподіяної шкоди; - в користь ОСОБА_10 34 948 грн. 05 коп. заподіяної шкоди; - в користь ОСОБА_8 38 948 грн. 61 коп. заподіяної шкоди, а також в користь держави 2 825 грн. 95 коп. судового збору.

На виконання вказаного судового рішення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчі листи, які звернуто стягувачами до примусового виконання.

Судом з`ясовано, що на даний час на виконанні у Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває зведене виконавче провадження №61895766 (48027317) з примусового виконання виконавчих листів, виданих у справі № 607/16924/14-ц від 26.05.2015 р. щодо боржника ОСОБА_1 .

Державним виконавцем другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції 18.06.2015 року винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень стосовно примусового виконання зазначених виконавчих листів стягувачами у яких є ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 ..

06.07.2015 року державним виконавцем зазначеного відділу винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень до зведеного виконавчого провадження.

18.06.2015 року державним виконавцем вказаного відділу винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відповідно до якої накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .

Державним виконавцем з метою примусового виконання вказаних виконавчих листів вчинялись виконавчі дії з метою виявлення рухомого та нерухомого майна боржника, його доходів.

Так, згідно відповіді ТзОВ «МБТІ» від 15.07.2015 р. за боржником нерухоме майно в м. Тернополі не зареєстроване. Згідно відповіді ДРАЦС від 01.07.2015 р. актовий запис про шлюб ОСОБА_1 відсутній.

09.09.2015 року державним виконавцем здійснено вихід за місце проживання ОСОБА_1 , боржник вимогу державного виконавця не виконав, на місце проведення виконавчих дій не з`явився.

10.09.2015 р. державним виконавцем винесено постанову про примусовий привід ОСОБА_1 .

Згідно рапорту працівників Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області від 17.09.2015 р. здійснити примусовий привід ОСОБА_1 не вдалося, оскільки згідно слів боржника він перебуває за межами Тернопільського району.

13.01.2016 р. та 04.02.2016 р. державним виконавцем на адресу сторін виконавчого провадження направлено вимогу про проведення виконавчих дій 27.01.2016 р. та 16.02.2016 р. відповідно, за місцем проживання ОСОБА_1

27.01.2016 р. та 16.02.2016 р. державним виконавцем здійснено вихід за місцем проживання ОСОБА_1 , боржник вимогу державного виконавця не виконав, на місце проведення виконавчих дій не з`явився.

17.02.2016 р. державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника, яку направлено для виконання у Приватсервіс-Тернопіль (м. Тернопіль, вул. Київська, 6а).

17.02.2016 р. державним виконавцем повторно вчинено запити в реєструючі органи з метою отримання інформації щодо зареєстрованого у боржника рухомого та нерухомого майна, цінних паперів.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України від 07.12.2018 р. ОСОБА_1 отримує пенсію у Тернопільському об`єднаному управлінні ПФУ Тернопільської області.

20.12.2018 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження в межах зведеного виконавчого провадження.

20.12.2018 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в межах зведеного виконавчого провадження.

25.01.2019 року головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС Гнатюк Н.В. винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження, стягувачем у якому є ОСОБА_9

20.12.2018 р. державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку для виконання направлено до Тернопільського об`єднаного Управління пенсійного фонду України Тернопільської області. Згідно із ст..10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом. Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною 2 зазначеної статті названого Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Частиною 3 зазначеної статті Закону передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження, у тому числі має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-ХІV, чинного на момент відкриття виконавчих проваджень по примусовому виконанню спірних виконавчих листів боржником у яких є ОСОБА_1 , було встановлено строки здійснення виконавчого провадження, яким передбачалось, що державний виконавець здійснює виконавчі дії по виконанню рішенню до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку. Державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а по виконанню рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Таким чином, суд зазначає, що державним виконавцем при вчиненні виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні №61895766 боржником у яких є ОСОБА_1 , постанови про відкриття якого винесено 18.06.2015 року не було дотримано вимоги чинної на той час ст..30 Закону України «Про виконавче провадження» у частині обов`язку державного виконавця провести виконавчі дії протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Проте, суд зазначає, що виконавчі дії вчинялись державним виконавцем у спосіб та порядку передбаченим зазначеним Законом, направлені на повне та безумовне виконання судового рішення. Так, державним виконавцем з метою виявлення рухомого та нерухомого майна боржника робились запити до відповідних реєстраційних органів, вчинялись дії по виявленню коштів боржника у банках та органах пенсійного фонду, здійснювались виходи за місцем проживання боржника, виносились постанови про його примусовий привід. Відтак, суд не вважає, що державним виконавцем неправомірно було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 , яку для виконання направлено до Тернопільського об`єднаного Управління пенсійного фонду України Тернопільської області.

Судом також з`ясовано, що на даний час борг боржника у зведеному виконавчому провадженні складає 273999,52 грн.

В силу вимог ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:

1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення;

4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа;

5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі;

7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;

9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;

10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів";

11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

В силу вимог ч.1 ст.34 Закону України «про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі:

1) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе чи на прохання стягувача, який проходить таку військову службу;

2) зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа;

3) зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення;

4) порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом. Виконавець не зупиняє вчинення виконавчих дій за рішеннями про виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, авторської винагороди, повернення невикористаних та своєчасно неповернутих коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, рішеннями немайнового характеру, у разі перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника);

5) звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону;

6) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення;

7) включення підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості, яка виникла внаслідок розрахунків за енергоносії з урахуванням дати заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", крім рішень, передбачених абзацом шостим пункту 3.7 статті 3 зазначеного Закону;

8) затвердження плану санації боржника до порушення провадження у справі про банкрутство;

9) надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

В силу вимог п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Таким чином, суд не вбачає підстав для зобов`зання державного виконавця повернути виконавчі документи стягувачам, оскільки підстави передбачені ч.1 ст.37 зазначеного Закону на даний час відсутні. Не вбачає суд також підстав щодо покладення обов`язку на державного виконавця зупинити виконавче провадження, оскільки підстав для його зупинення передбачені зазначеним Законом, не вбачає.

Згідно ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Частиною 3 статті 451 ЦПК України зазначено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчиненні відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що постанова державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 20.12.2018 рокувинесена державним виконавцем у межах та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а тому скарга ОСОБА_1 , зацікавлені особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , приватне підприємство «Приватбуд-А», ОСОБА_9 про визнання дій державного виконавця неправомірними, зобов`язання вчинити дії, не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд ,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , зацікавлені особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , приватне підприємство «Приватбуд-А», ОСОБА_9 про визнання дій державного виконавця неправомірними, зобов`язання вчинити дії, відмовити у повному обсязі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Повний текст ухвали складено та вона підписана суддею 12 лютого 2021 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан