№ провадження 4-с/646/26/2021
Справа № 646/880/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2021 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Власової Ю.Ю.

секретар судового засідання Сердюк В.К.

учасники справи:

скаржник (боржник) ОСОБА_1

представник скаржника (боржника) адвокат Яковець Євгеній Олександрович,

виконавець державний виконавець Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Сєроштан Алла Вікторівна,

заінтересована особа ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про накладення арешту, заінтересована особа ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

05 лютого 2021 року скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, якою просить визнати неправомірною та скасувати постанову про накладення арешту на все його майно, як боржника, в межах суми стягнення, винесену 12 січня 2021 року старшим державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Сєроштан А.В. у виконавчому провадженні № 48549607, при виконанні виконавчого листа, виданого на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 року у справі № 646/2315/15-ц, провадження № 2/646/791/2015, про стягнення аліментів на двох неповнолітніх дітей в розмірі 516,00 грн. на кожного.

Обґрунтовує вимоги скарги ОСОБА_1 тим, що 12 січня 2021 року старшим державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Сєроштан А.В., здійснюючи виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 року у справі № 646/2315/15-ц, провадження № 2/646/791/2015, про стягнення аліментів на двох неповнолітніх дітей в розмірі 516,00 грн. на кожного винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_1 в межах суми стягнення.

Скаржник зазначив, що оскаржувану постанову не отримував, про існування постанови дізнався в Роменському районному відділі поліції ГУНП України в Сумській області 26 січня 2021 року. Вважає вказану постанову незаконною, оскільки внаслідок її винесення накладено арешт на автомобіль «Mercedes-Benz Vito 109 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому, при цьому автомобіль придбано 04 липня 2018 року під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Отже, внаслідок винесення даної постанови порушено право власності особи, яка не є учасником виконавчого провадження.

Крім того, всупереч вимог закону, арешт накладено на все майно, без зазначення розміру заборгованості. При цьому з постанови вбачається, що державний виконавець не перевіряв наявність в нього грошових коштів у банківських установах та наявність будь-якого іншого майна, достатнього для здійснення виплат за виконавчими листами.

Також скаржник вказав, що державний виконавець не відібрав пояснень ні у нього, ні у стягувача з приводу розміру фактично сплачених аліментів, не зважаючи на те, що ним регулярно щомісячно сплачуються аліменти у визначеному судом розмірі - 1 032,00 грн. на обох дітей поштовим переказом через АТ «УКРПОШТА», у зв`язку з чим, не має заборгованості зі сплати аліментів. Державним виконавцем не взято до уваги, що заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2020 року у справі № 646/3237/20, № провадження 2/246/1554/2020 припинено стягнення аліментів в розмірі 516,00 грн. на кожного з дітей за рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 року.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2021 року скаргу ОСОБА_1 прийнято до провадження, задоволено клопотання ОСОБА_1 про проведення судового розгляду даної скарги за його участю у режимі відеоконференції в приміщенні Роменського міськрайонного суду Сумської області.

Вищевказаною ухвалою зобов`язано Московський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) завчасно до дати судового засідання надати належним чином завірену копію виконавчого провадження № 48549607 (ВП № 48549456, ВП № 48554612) з виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 року у справі № 646/2315/15-ц, провадження № 2/646/791/2015, про стягнення аліментів на двох неповнолітніх дітей в розмірі 516,00 грн. на кожного.

На виконання вимог означеного судового рішення, 19 лютого 2021 року до канцелярії Червонозаводського районного суду м. Харкова старшим державним виконавцем Сєроштан А.В. надано належним чином завірені копії виконавчих проваджень № 48549607, № 48549456, № 48554612.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 450 ЦПК України, скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Суд викликає або повідомляє у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику (ч. 9 ст. 128 ЦПК України).

Від заінтересованої особи ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд скарги за її відсутності, якою заперечувала проти її задоволення.

За таких обставин, з урахуванням положень ч. 1 ст. 450 ЦПК України та встановленого процесуальним законом скороченого строку судового розгляду цієї категорії справ, за відсутності заперечень інших учасників судового провадження, скарга ОСОБА_1 розглядається за відсутністю скаржника та стягувача.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Яковець Є.О. доводи скарги підтримав та пояснив про обставини, що у ній наведені, просив задовольнити. Також просив поновити скаржнику пропущений процесуальний строк на звернення до суду із даною скаргою з підстав того, що постанову державного виконавця про арешт майна від 12 січня 2021 року ОСОБА_1 до теперішнього часу не отримував.

У судовому засіданні старший державний виконавець Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Сєроштан А.В. пояснила, що ОСОБА_1 достовірно обізнаний про існування заборгованості по сплаті аліментів, та про те, що при винесення оскаржуваної постанови нею вимоги законодавства дотримані у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги скарги ОСОБА_1 , об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для її розгляду, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, з наступних підстав.

За приписами п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (ч. 2 ст. 449 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними за змістом вказаної норми визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

В контексті наведеної норми поважними причинами пропуску процесуального строку, встановленого законом, можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами справи певних процесуальних дій.

Частиною 2 статті 55 Конституції України закріплено право про те, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцією якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Приходячи до висновку про задоволення клопотання скаржника, суд зазначає, що за відсутності в матеріалах справи станом на 05 лютого 2021 року (дату надходження скарги у розпорядження суду) доказів отримання ОСОБА_1 постанови державного виконавця від 12 січня 2021 року про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 48549607, застосування процесуального обмеження за своєю суттю буде свідченням необґрунтованого позбавлення його права на оскарження цього рішення суб`єкта владних повноважень, тобто права на справедливий суд.

Суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII).

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання, окрім іншого, є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч. 4 ст. 18 Закону № 1404-VIII).

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, та не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження (ч. 1, ч. 5 ст. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII).

Судом установлено, що рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 року у справі № 646/2315/15-ц, провадження № 2/646/791/2015 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 516,00 грн. щомісячно, починаючи з 20 лютого 2015 року до досягнення ОСОБА_4 повноліття, індексуючи згідно з законом.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 516,00 грн. щомісячно, починаючи з 20 лютого 2015 року до досягнення ОСОБА_5 повноліття, індексуючи згідно з законом.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На примусове виконання означеного судового рішення, 17 серпня 2015 року Червонозаводським районним судом м. Харкова видані виконавчі листи /а.с. 24, 81/.

26 серпня 2015 року постановами державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції за цими виконавчими листами відкриті виконавчі провадження № 48549607, № 48554612.

У подальшому, постановою старшого державного виконавця від 19 лютого 2021 року виконавчі провадження № 48549607, № 48554612 об`єднані у зведене виконавче провадження № 64587649.

Як убачається із наданого державним виконавцем розрахунку, скаржник частково виконував судове рішення, що підтверджується наявними у матеріалах виконавчих проваджень платіжними документами, однак, станом на 01 лютого 2021 року заборгованість зі сплати аліментів за цими виконавчими листами складає 39410,18 грн. та 39 410,18 грн. /а.с. 57, 86/.

Положеннями ч. 2 ст. 71 Закону № 1404-VIII визначено, що за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника унормовано положеннями статті 48 Закону № 1404-VIII.

Так, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 50 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.

У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

За приписами ч.ч. 1-6 ст. 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються:

1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо;

2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди;

3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Перешкоджання вчиненню виконавцем дій, пов`язаних із зверненням стягнення на майно (кошти) боржника, порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном (коштами), на яке накладено арешт, а також інші незаконні дії щодо арештованого майна (коштів) тягнуть відповідальність, установлену законом.

Судовим розглядом установлено, що 12 січня 2021 року постановою старшого державного виконавця у виконавчому провадженні № 48549607 накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в межах суми стягнення /а.с. 48/.

За наведених обставин, приймаючи до уваги положення ч. 2 ст. 71 Закону № 1404-VIII, згідно якої за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника, суд зазначає, що старший державний виконавець під час винесення постанови про арешт майна боржника ОСОБА_1 , діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом № 1404-VIII.

Крім наведеного, суд не приймає до уваги доводи скаржника про те, що державний виконавець не перевіряв наявність в нього грошових коштів у банківських установах та наявність будь-якого іншого майна, достатнього для здійснення виплат за виконавчими листами, оскільки означене спростовується матеріалами справи /а.с. 47, зворот а.с. 47/.

Також, суд не приймає до уваги твердження ОСОБА_1 про те, що внаслідок винесення даної постанови порушено право власності особи, яка не є учасником виконавчого провадження, оскільки автомобіль «Mercedes-Benz Vito 109 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить на праві власності скаржнику /зворот а.с. 47, а.с. 56/.

Стосовно доводів скаржника щодо відсутності заборгованості зі сплати аліментів суд зазначає, що згідно ч. 3 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

З аналізу наведеної норми убачається, що обов`язок повідомляти державного виконавця про виконання судового рішення покладається на боржника. Таким чином, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості своєчасно надавати державному виконавцю підтверджуючи документи про перерахування аліментів стягувачу.

Інші доводи скарги ОСОБА_1 та заперечення учасників справи означених висновків суду не спростовують.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 3, 4, 5, 12, 81, 260-261, 447, 450-451 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на звернення до суду зі скаргою на постанову старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Сєроштан Алли Вікторівни про накладення арешту від 12 січня 2021 року у виконавчому провадженні № 48549607, заінтересована особа ОСОБА_2 .

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Сєроштан Алли Вікторівни про накладення арешту від 12 січня 2021 року у виконавчому провадженні № 48549607, заінтересована особа ОСОБА_2 , - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Червонозаводський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Роз`яснити, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 26 лютого 2021 року.

Суддя - Ю.Ю. Власова