ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/473/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"09" лютого 2021 р.Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Сирбул О.Ф.,
за участю секретаря: Лаптєвої Ю.М.
позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа-Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заданої у результаті дорожньо-транспортної пригоди,
У жовтні 2020 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що 11 серпня 2020 року о 10 год. 50 хв. в місті Києві по вулиці Березняківська перехрестя проспекту П.Тичини, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобілем «Opel Zafira» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Згідно постанови Дніпровського районного суду м.Києва від 21.09.2020 року ОСОБА_3 було визнано винниму скоєнні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter» д.н.з. НОМЕР_1 , зазнав механічних пошкоджень, чим ОСОБА_1 , як власнику транспортного засобу «Opel Zafira» д.н.з. НОМЕР_2 , завдано матеріальної шкоди. Оскільки відповідач з часу вчинення ДТП не бажає в добровільному порядку відшкодовувати позивачу завдані збитки, відповідачем було завдано позивачу моральну шкоду.
Позивач вважає, що відповідач, зобов`язаний відшкодовувати йому завдану матеріальну шкоду у сумі 9 525,00 грн. та моральну шкоду у сумі 5 000,00 грн. в повному обсязі, у зв`язку з чим і звернувся до суду із вказаним позовом.
Ухвалою судді від29.10.2020 року було відкрито провадження у вказаній справі та призначено до розгляду по суті у порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 31-32).
У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані у справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Як з`ясовано судом, 11 серпня 2020 року о 10 год. 50 хв. в місті Києві по вулиці Березняківська перехрестя проспекту П.Тичини, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобілем «Opel Zafira» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м.Києва від 21.09.2020 року ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 12).
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, яка набрала законної сили, обов`язкова для суду, що розглядає справ про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
У відповідно до роз`яснень, викладених в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 3 від 04.06.93, № 7 від 08.07.94 р. № 11 від 30.09.94 р. та № 15 від 25.05.98 р.) питання про відповідальність за шкоду, заподіяну автотранспортним засобам при їх зіткненні, кожного з їх володільців перед іншим вирішується за правилами ст. 440 ЦК: шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого, відшкодовується винним.
При цьому, Верховний Суд України, за результатами розгляду справи № 6-2808цс15, 20.01.2016 року, ухвалив постанову в якій зазначив наступні правові висновки: «Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювана шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності».
У відповідності до постанови ВСУ від 26.10.2016 року по справі № 6-954цс16 Верховний Суд України ухвалив: «у справі, яка переглядається, установивши, що позивач звернувся до суду з позовом до особи, яка завдала шкоди, й просив стягнути з відповідача грошові кошти на відшкодування шкоди, завданої ДТП, суди не забезпечили реалізації абсолютного права позивача на відшкодування цієї шкоди безпосередньо особою, яка завдала шкоди, - відповідачем, на підставах, передбачених законом (статтею 1192 ЦК України)».
Судом встановлено, що власником транспортного засобу «Opel Zafira» д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 9).
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter» д.н.з. НОМЕР_1 , зазнав механічних пошкоджень, чим ОСОБА_1 , як власнику транспортного засобу «Opel Zafira» д.н.з. НОМЕР_2 , завдано матеріальної шкоди.
З метою відновлення (ремонту) пошкодженого автомобіля позивач звернувся до ФОП ОСОБА_4 .
Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter» д.н.з. НОМЕР_1 , на момент вищевказаного ДТП, була застрахована в приватному акціонерному товаристві «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», згідно полісу № АР/727900 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.21).
Відповідно до статі 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Пунктом 22.1. статті 22 Закону про обов`язкове страхування передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Враховуючи зазначене, позивач звернувся до приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», з метою отримання страхового відшкодування.
26.08.2020року, позивач отримав від приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» суму страхового відшкодування у розмірі 5 500,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку (а.с. 22).
Отже, загальна сума завданої позивачу матеріальної шкоди становить 9 525,00 гривень, яка є різницею між сумою прямих матеріальних збитків та їх частковим відшкодуванням, зокрема: 15 025, 00 - 5 500,00 = 9525,00.
Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
За викладених обставин суд вважає, що заявлені вимоги позивача щодо відшкодування матеріальної шкоди у сумі 9 525,00 грн. знайшли свого підтвердження, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 5 000,00 грн., судом встановлено наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.
Згідно з п. 5 згаданого Пленуму ВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Позивач моральну шкоду обґрунтовував тим, що отримав стрес від даного ДТП, внаслідок чого вже тривалий час не може вести повсякденне життя, яке він вів до ДТП; майчи у власності автомобіль, позивач не може ним користуватись, оскільки він пошкоджений внаслідок протиправних дій відповідача; після ДТП позивач постійно перебуває у депресивному стані, став знервований, тощо.
Враховуючи викладене, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає за можливе задовольнити позов частково і визначити розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачеві, в сумі 1 000,00 грн., а в решті позовних вимог - відмовити за необгрунтованістю.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн., що був сплачений при подачі позову (а.с. 1). Щодо стягнення розміру комісії за оплату судового збору у розмірі 17,16 грн. то в цій частині слід відмовити, оскільки це не передбачено приписами статті 141 ЦПК України.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн. то слід зазначити наступне.
Відповідно до .ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Таким чином, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, слід дійти висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи, надані позивачем не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу, адже цей розмір має бути доведений та документально підтверджений.
За правилами ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Однак, поданий стороною позивача опис робіт не є детальним. Крім того, стороною позивача не надано документи на підтвердження оплати позивачем професійних послуг адвоката. Довідка № 191020.1 від 19.10.2020 (а.с.23) не є платіжним документом та судом оцінюється критично. Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
За таких обставин, вимога щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованою, тому задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 78-81, 133, 137, 258, 259, 264, 265, 268, 280-281, 284, 289, 352-355 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа-Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заданої у результаті дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) матеріальну шкоду в розмірі 9 525 (дев`ять тисяч п`ятсот двадцять п`ять) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) моральну шкоду в розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.
В іншій частині позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Дарницький районний суд міста Києва.
Суддя: