21.12.2021 Єдиний унікальний номер 205/6014/20
Провадження № 2/205/773/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Терещенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Кривозуб О.С.,

представника позивача Гусакової О.Б.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Круглого В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про стягнення безпідставно набутих коштів,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, з урахуванням уточненої позовної заяви, посилається на те, що у червні місяці 2020 р. позивач звернулась до ТОВ «Земельков» за потребою у проведенні наступних робіт на ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: встановлення автоматичного та крапельного поливу ділянки; виконання ландшафтних робіт, підсипка території чорноземом; доставка та укладання рулонного газону на території; пересадка дерев на ділянці; встановлення бордюрної стрічки. В подальшому перемови велися із засновником компанії ОСОБА_3 , який виставив позивачу вимогу на оплату вказаних робіт у загальному розмірі 72817 грн. на зазначені рахунки, що з її боку було повністю виконано, а саме № 290246: 18.06.2020 р. на суму - 10 000 грн., 19.06.2020 р. на суму - 5000 грн., 19.06.2020 р. на суму - 3200 грн., 19.06.2020 р. на суму - 11800 грн., 24.06.2020 р. на суму - 7000 грн., 02.07.2020 р. на суму - 817 грн., № 999324: 26.06.2020 р. на суму - 28 000 грн., 30.06.2020 р. на суму - 7000 грн. В подальшому позивачу стало відомо, що грошові кошти у розмірі 35000 грн. були перераховані на картковий № НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , а кошти у розмірі 37817 грн. перераховані на картковий рахунок № НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , тобто, кошти були перераховані фізичним особам, а не ТОВ «Земельков». Проте, жодні договірні відносини між позивачем та відповідачами відсутні, у зв`язку із чим, кошти які перераховані позивачем зберігаються у відповідачів без достатньої правової підстави. Отже, на підставі вищезазначеного вважає, що існують всі підстави для примусового стягнення безпідставно набутих коштів з відповідачів на користь позивача, у зв`язку із чим просить стягнути безпідставно набуті грошові кошти з ОСОБА_3 у розмірі 35000 грн., а з ОСОБА_1 у розмірі 37817 грн., а також судові витрати.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

13 жовтня 2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за клопотанням представника позивача витребувано у АТ «Універсал Банк» належним чином засвідчені копії документів, а саме: інформацію про особу, якій належать карткові рахунки: № НОМЕР_3 ; № НОМЕР_4 ; та факт надходження коштів на рахунок від ОСОБА_2 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2021 року залучено у справі в якості співвідповідача ОСОБА_1

09 квітня 2021 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Круглий В.В. надав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що позивач звернулась з позовом у якому просить стягнути з ОСОБА_1 37817,00 грн., які на думку позивача безпідставно нею набуті та як на норму матеріального права посилається на ч. 1 ст. 1212 ЦК України. В обґрунтування позову позивач вказує, що звернулась до ТОВ «Земельков» для проведення за її замовленням робіт на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_3 виставив їй вимогу на оплату робіт у загальному розмірі 72817 грн. із зазначенням в тому числі їй номеру карткового рахунку який є номером карткового рахунку ОСОБА_1 , після чого частину грошових коштів у розмірі 37817,00 грн. вона сплатила на картковий рахунок фізичної особи ОСОБА_1 . Вважає, що оскільки між нею та відповідачами - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відсутні договірні відносини, то грошові кошти перераховані нею на рахунки цих осіб є безпідставно набутими та підлягають стягненню на її користь. За дійсними обставинами справи між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було досягнуто усної домовленості про придбання та доставку на будівництво матеріалів для монтажу крапельного поливу та виконання будівельних монтажних робіт щодо облаштування крапельного поливу на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , про що була обізнана ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_5 домовились, що організацією придбання необхідних для виконання робіт матеріалів та складових крапельного поливу буде займатись ОСОБА_5 , а кошти за матеріали та виконані роботи за для зручності ОСОБА_2 буде перераховувати на картку ОСОБА_1 , яку вона добровільно надала ОСОБА_5 у користування саме з цією метою. Номер картки ОСОБА_1 був повідомлений ОСОБА_2 та в неї не було заперечень перераховувати кошти для вказаних цілей саме на цю картку, про що свідчать її подальші дії та визнається нею у позові. На виконання досягнутих домовленостей, ОСОБА_2 загалом перерахувала на картку ОСОБА_1 37817,00 грн., а ОСОБА_5 в свою чергу частково отримав ці кошти готівкою через банкомати в сумі 12100 грн., та витратив на придбання необхідних для виконання робіт матеріалів в сумі 27350,06 грн., що підтверджується товарними чеками, а також витратив кошти, що надійшли на картку ОСОБА_1 від позивача, на придбання матеріалів, шляхом безготівкового розрахунку карткою в сумі 13065,00 грн. Вказані обставини підтверджуються банківською випискою руху коштів по картці ОСОБА_1 . Отже позивач на виконання домовленостей надала кошти у розмірі 37817,00 грн. і ОСОБА_5 витратив на придбання матеріалів 40415,06 грн. - вклавши у придбання матеріалів додатком свої кошти, які позивач йому взагалі відмовилась відшкодувати. Відповідно за виконані роботи жодних коштів ОСОБА_2 ОСОБА_5 взагалі не сплатила. Зазначає, що перерахування коштів на картку ОСОБА_1 позивач робила декількома платежами і нею визнається, що вона робила це добровільно, але при зверненні з позовом за для отримання бажаного нею рішення суду на свою користь позивач спотворила дійсні обставини справи та замовчує їх. Отже твердження позивача, що грошові кошти були безпідставно набуті ОСОБА_1 , а відтак підлягають стягненню з неї, спростовуються вищенаведеними обставинами та ці обставини відомі особам, які можуть бути свідками. Грошові кошти перераховані на картку ОСОБА_1 вона особисто взагалі не отримувала, оскільки свою картку, на прохання ОСОБА_5 , надала йому з метою використання як засобу отримання коштів ОСОБА_5 від ОСОБА_2 на закупівлю матеріалів на виконання досягнутих між ними домовленостей і при здійсненні переказу коштів ОСОБА_2 вочевидь бачила, що перераховує кошти на карту саме фізичної особі ОСОБА_1 та у неї не виникало на це заперечень, про що свідчать неодноразові перерахування коштів на цю картку. Перераховані ОСОБА_2 кошти були використані на закупівлю матеріалів для монтажу крапельного поливу та доставлені на об`єкт будівництва і перейшли у власність ОСОБА_2 , що свідчить про безпідставність позовних вимог, оскільки фактично ті кошти, що вона перерахувала на картку ОСОБА_1 не набуті та не збережені, а ні самою ОСОБА_1 , а ні ОСОБА_5 . Таким чином, між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 склалися та існували договірні відносини, які ними виконувалися, було досягнуто згоди та умов на виконання робіт. Отже, оскільки відносини, які склалися між сторонами, є договірним до них не може бути застосовано положення ст. 1212 ЦК України. Зокрема позивач не виконала свої зобов`язання щодо оплати виконаних робіт. Очевидно, що дії позивача ОСОБА_6 , яка спочатку домовляється про виконання на її користь визначеного виду робіт та свідомо перераховує грошові кошти на картку ОСОБА_1 за для мети їх отримання ОСОБА_5 та подальшого використання цих коштів на придбання матеріалів, і в подальшому набуває у власність матеріали придбані за ці кошти, але після цього спотворює дійсні обставини справи та звертається до суду з мотивів того, що вона нібито вважала, що перераховує насправді кошти юридичній особі, та просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 ті самі кошти, проте уже як безпідставно набуте майно, суперечить її попередній поведінці і є недобросовісним. З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 взагалі не є належним відповідачем, що є самостійною підставою для відмови у позові. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними та необґрунтованими, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі та стягнути понесені відповідачем ОСОБА_1 витрати у зв`язку з розглядом цієї справи на її користь з позивача.

07 червня 2021 року представник позивача ОСОБА_4 надала до суду відповідь на відзив в якому зазначила, що з обставинами викладеними у відзиві не погоджуються, оскільки ОСОБА_1 вказує, що між позивачем та ОСОБА_5 була досягнута усна згода щодо придбання ним та доставки на будівництво матеріалів для монтажу крапельного поливу та виконання будівельних монтажний робіт щодо облаштування крапельного поливу на земельній ділянці позивача. Також ОСОБА_1 зазначає, що нібито позивач та ОСОБА_5 домовились про те, що він буде займатись організацією придбання необхідних матеріалів для виконання вищевказаних робіт вказаній особі будівельними роботами на її ділянці та закупівлею матеріалів, так само як і не було жодної домовленості із ОСОБА_1 , а тому її твердження не відповідають дійсності. Також, вона підтверджує та зазначає, що на її банківську картку нею були отриманні кошти від позивача, однак вона вказує, що вона цю картку в добровільному порядку надала для розпорядження вищезгаданому ОСОБА_5 нібито для закупівлі ним матеріалів для будівельних робіт. Зазначає, що при перерахуванні коштів позивачем на картку ОСОБА_1 у призначенні платежу відсутні посилання на будь-який договір або зазначення, що ці кошти перераховуються для виконання будь-яких робіт або для закупівлі матеріалів, а тому твердження її, що позивач перераховувала їй кошти з вказаною метою не знаходять свого підтвердження. Окрім цього, ОСОБА_1 зазначає, що вона особисто кошти не отримувала від позивача, оскільки свою карту вона надавала ОСОБА_5 для вищевказаних цілей. Також зазначає, що ОСОБА_1 є власницею своєї банківської картки за № НОМЕР_2 та усі кошти, які надходять на її картку, надходять в першу чергу їй особисто та вона несе відповідальність за них, в незалежності від передання такої картки третій особі, яка тим паче була передана нею в добровільному порядку, а тому твердження, що вона не отримувала особисто кошти не відповідає дійсності. Окрім вказаного, ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_5 були придбанні матеріали для виконання робіт на суму 27350,06 грн., що підтверджується товарними чеками та накладною, однак вказані документи не є належними доказами, оскільки не підтверджують факту того, що матеріали та товари вказані у цих документах були придбанні для позивача та з метою виконання певних договірних відносин з нею, яких між ОСОБА_5 та позивачем не існувало. Додатково ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_5 були витраченні з її картки кошти у сумі 13065,00 грн. на придбання необхідних матеріалів, що підтверджується випискою з банківської картки ОСОБА_1 , яку вважає також неналежним доказом з вищевказаної підстави. Підсумовуючи свої доводи, ОСОБА_1 вказує, що ОСОБА_5 на виконання домовленостей між ним та позивачем витратив на придбання матеріалів 40415,06 грн. вклавши ще свої кошти, які позивач не відшкодувала, через що за виконанні роботи позивач ОСОБА_5 не сплатила жодних коштів. З такими твердженнями не погоджується, оскільки домовленостей між позивачем та ОСОБА_5 не існувало, позивач кошти вказаній особі не надавала жодним чином та не отримувала від вказаної особи пропозицій, претензій щодо відшкодування будь-яких коштів. Окрім цього, позивач не повинна була сплачувати коштів ОСОБА_5 за начебто «виконанні роботи», оскільки жодні роботи/послуги не були їй виконанні/наданні та ОСОБА_1 не надає доказів зворотнього.

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові і відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_1 і її представник ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог посилались на обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, на підставі ст. ст. 128, 130 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, про що свідчать конверти, що повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 40, 41, 49, 67, 79, 84, 118), заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, пояснення свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з таких підстав.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 були перераховані грошові кошти у розмірі 35000 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , та кошти у розмірі 37817 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , що підтверджується наданими на виконання ухвали суду довідками про рух коштів по картці № НОМЕР_2 по категорії «поповнення картки за період 01.06.2020-02.07.2020 р. від ОСОБА_2 » і про рух коштів по картці № НОМЕР_1 по категорії «поповнення картки за період 01.06.2020-30.06.2020 р. від ОСОБА_2 (а. с. 51 - 53), при цьому факт перерахування вказаних коштів як позивачем, так і відповідачем ОСОБА_1 не заперечується.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, що регламентовано ч. 1 ст. 5 ЦПК України.

Чинне законодавство виділяє низку специфічних видів позовів, які випливають зі змісту самих норм права. Відтак поряд із віндикаційним, негаторним позовами використовується також позов, можливість подання якого виникає у зв`язку з кондикційними правовідносинами між сторонами, тобто про повернення безпідставно набутого чи збереженого майна. Суть кондикційного позову випливає з положень ст. ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до змісту статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі або відшкодувати його вартість.

Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: по-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння. По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою. По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 Цивільного кодексу України).

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

До того ж, до предмету доказування у цій справі входить встановлення наступних обставин: чи набув відповідне майно відповідач за рахунок позивача; чи є для цього підстави.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами першою, другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно. Отже, норми ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

За положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Відповідно до частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Статтею 642 ЦК України передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Пояснення сторін у справі свідчать, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , який використовував банківську картку ОСОБА_1 , фактично склалися договірні відносини на підставі усної домовленості щодо надання послуг у проведенні робіт на ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач, здійснила передачу коштів, що засвідчувало її бажання укласти договір, що було саме прийняттям такої пропозиції. При цьому ОСОБА_3 та ОСОБА_5 отримали грошові кошти, саме для надання послуг у проведенні робіт на вищезазначеній ділянці, а не з іншою метою.

Також у судовому засіданні допитані в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , а також ОСОБА_1 в якості свідка, які підтвердили обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Також ОСОБА_5 пояснив, що спочатку ОСОБА_2 зверталася до ОСОБА_3 з метою виконання робіт на земельній ділянці щодо встановлення капельного поливу, а ОСОБА_3 зателефонував ОСОБА_5 та запропонував йому виконати ці роботи, на що він погодився та зустрівся із ОСОБА_2 особисто і між ними було досягнуто усної домовленості про придбання та доставку на будівництво матеріалів для монтажу крапельного поливу і виконання будівельних монтажних робіт щодо облаштування крапельного поливу на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , однак ОСОБА_2 просила надати їй номери банківської картки куди можливо перерахувати кошти на придбання матеріалів та за виконані роботи, у зв`язку із чим він надав номер картки ОСОБА_1 , яка є його цивільною дружиною, оскільки у нього немає банківської картки, яку вона добровільно надала ОСОБА_5 у користування саме з цією метою, що також підтвердив у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 . Після чого, ним здійснювались покупки матеріалів та обладнання, на протязі майже двох тижнів виконував роботи разом з іншими працівниками, та було встановлено крапельний полив на земельній ділянці ОСОБА_2 , який перейшов у її власність, також зазначив, що ОСОБА_2 перераховувала кошти добровільно, що підтверджується тим, що вона їх перераховувала декількома платежами.

Згідно положень статті 644 ЦК України якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття.

Тобто позивачем передачу коштів було здійснено добровільно, що підтверджується перерахуванням грошових коштів у значному розмірі на протязі двох тижнів декількома платежами, а саме: вісім переказів коштів на карткові рахунки, а доказів недобросовісності з боку відповідачів та доказів незаконного заволодіння ними без договірних відносин суду не надано.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивач перерахувала грошові кошти на рахунки відповідачів добровільно, без зазначення призначення платежу, достовірно знаючи, що в неї відсутні зобов`язання для здійснення такого перерахування грошових коштів, проте робила це, тобто вільно і без помилки для настання для себе негативних наслідків, однак в подальшому почала вимагати повернення перерахованих грошових коштів, а тому діяла суперечливо.

З цього приводу слід також зазначити, що відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Тобто позивачем було обрано усну форму домовленості, що нею і було підтверджено, передачею коштів відповідачам без укладення письмового договору про надання послуг.

Врахувавши принцип диспозитивності, передбачений статтею 13 ЦПК України, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки у ОСОБА_2 з ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , який використовував банківську картку ОСОБА_1 для переказу коштів ОСОБА_2 , виникли договірні правовідносини з приводу надання послуг, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідачів безпідставно набутих коштів, на підставі статті 1212 ЦК України є необґрунтованими, оскільки ці норми права не застосовуються до договірних правовідносин.

Тлумачення ст. 1212 ЦК України свідчить, що при визначенні того чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти поверненню потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, а тому вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

Саме такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 4 серпня 2021 року у справі № 185/446/18.

Доводи позивача про те, що вона не укладала будь-яких договорів з ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , суд не приймає, оскільки встановлено, що позивач перераховувала кошти на банківські картки, а ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , який використовував банківську картку ОСОБА_1 , отримали грошові кошти з метою надання послуг, а тому правовідносини, які виникли між ними носять договірний характер.

При цьому, з`ясування ступеню виконання договірних зобов`язань кожною із сторін, надання оцінки таким доказам, знаходиться поза межами цього судового розгляду.

Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що в цьому випадку позивачем всупереч ст. 81 ЦПК України не доведено обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки заявлені позивачем вимоги не обґрунтовані та не підтверджені належними доказами.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Керуючись ст. ст. 202, 205, 207, 640, 642, 1212 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 109, 259, 263-265, 268, 273, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про стягнення безпідставно набутих коштів - відмовити.

Судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 840 грн. 00 коп. покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 24 грудня 2021 року.

Сторони:

Позивач - ОСОБА_2 , ІНН НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНН НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Суддя: Т.П. Терещенко