Справа №: 343/96/21
Провадження №: 2/0343/183/21
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2021 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Тураша В. А.,

секретаря Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Долинської міської ради про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Долинської міської ради про визначення місця проживання дітей,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 просить визначити місце проживання дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ним, їхнім батьком, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з відповідачки на його користь всі витрати по справі.

Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачкою, ОСОБА_2 , вони перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі з 15.02.2008. У них народилися двоє дітей: донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сімейне життя між ними не склалося через їх різні погляди на суть сім`ї.

Ще в 2018 році, коли він перебував на роботі в Польщі, відповідачка неодноразово залишала дітей без догляду (старша дочка сама укладала спати меншого сина), а сама йшла в кафе на зустрічі з подружками. Коли одного разу дитина йому подзвонила, відповідачка на його телефонні дзвінки не відповідала. Навіть цей факт свідчить про байдужість щодо дітей.

З 2016 року відповідачка почала їздити за кордон на роботу, хоча від самого початку він був проти таких поїздок, оскільки вони руйнують сім`ю, але вона переконувала його, що це не надовго, заробить трохи грошей і повернеться в сім`ю. На рік вона приїжджала додому 2-3 рази по 10 днів і знову їхала за кордон.

У липні 2019 року вона в черговий раз виїхала за межі України, не повідомивши про це ні його, ні їх дітей. З приводу того, що вона нікого не попередивши, покинула дітей і поїхала за кордон він, навіть, звертався в поліцію, але отримав лише підтвердження що вона дійсно виїхала за кордон.

Такі поїздки не припиняються і дотепер. Її постійна відсутність вдома призвела фактичного поділу їх сім`ї на дві частини: з одного боку - вона зі своїми особистими принципами, з іншого - він з дітьми. Діти фактично від неї вже відвикли.

У 2020 році відповідачка подала позов про розірвання шлюбу. Спочатку він ще вірив, що їх шлюб можна буде зберегти хоча б заради дітей, подав до суду клопотання про надання строку на примирення, але згодом переконався, що вже немає сенсу зберігати цей шлюб.

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 21.08.2020 шлюб між ними було розірвано. Питання щодо місця проживання їх неповнолітніх дітей залишилось не вирішеним.

Після розірвання шлюбу діти, як і раніше, залишились проживати разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , де також і зареєстровані.

Відповідачка протягом 4-х місяців разом з ним і дітьми не проживає.

Діти періодично хворіють, тому за відсутності їхньої матері саме йому доводиться водити їх до лікарні та лікувати. Саме він від імені та в інтересах дітей уклав Договори із сімейним лікарем ОСОБА_5 .

Крім того, у 2019 році для покращення здоров`я дітей він відправив їх на санаторно-курортне лікування в санаторій «Сніжинка» в м. Яремче.

Влітку 2020 року за рекомендацією лікаря для оздоровлення дітей, він возив їх на море в Херсонську область.

Його стан стан здоров`я цілком дозволяє йому виховувати і матеріально забезпечувати дітей навіть без участі відповідачки, хоча він ніколи не перешкоджав їхній матері спілкуватись з ними та брати участь у вихованні, та не буде перешкоджати цьому і в майбутньому.

Він не зловживає алкоголем, не палить, виховує і надалі буде виховувати дітей в дусі християнських цінностей.

Він позитивно характеризуюся церковною громадою парафії ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , де в церкві виконує обов`язок помічника дяка-регента і куди часто приводить своїх дітей.

Позитивно характеризуюся і сільською громадою, має постійну роботу, раніше був підприємцем, а зараз працює на посаді представника торговельного агента, на роботі характеризуюся позитивно.

Може забезпечити дітей нормальними умовами проживання. Має власний будинок, де проживає з дітьми.

Водночас вважає, що дітей не можна залишати проживати з їх матір`ю, оскільки: дотепер відповідачка фактично самоусунулася від виховання дітей, втратила відповідні материнські почуття та обов`язки матері по відношенню до дітей, майже не бачивши їх протягом останніх чотирьох років.

Вона вже відвикла від постійної турботи про дітей і у випадку прийняття судом рішення проживати дітям з нею, вона не зможе себе поміняти, бо вже звикла до вільного, безтурботного і самостійного (без дітей) життя; мати дітей не має в Україні постійної роботи, а у випадку переїзду за кордон не зможе забезпечити їм соціальних гарантій, зокрема житла, бо на заробітках сама проживає в гуртожитках. Крім того, переїзд дітей за кордон завдав би їм великої психологічної травми через абсолютно інше суспільне, культурне і мовне середовище. Великою проблемою було б і здобуття дітьми освіти, забезпечення медичного страхування.

Він вже забезпечив дітям нормальні умови проживання із наданням кожній дитині окремої кімнати, письмових столів, ліжок, шкільного приладдя і протягом останніх чотирьох років відповідачка не тільки не брала участі у вихованні дітей, але й у їх матеріальному забезпеченні. Під час розгляду питання про місце проживання дітей у Відділі опіки та піклування вона сама визнала, що за весь 2020 рік вона дала дітям лише 1000 гривень. Це ще раз підтверджує з одного боку її байдуже ставлення до дітей, а з іншого,що всі ці обов`язки для забезпечення дітям нормального проживання і навчання доводилось виконувати йому.

Зміна місця і сторони проживання дітей (від нього до їхньої матері) завдала би великого психологічного удару дітям, які вже давно відвикли від матері і привикли жити з ним. Допитана у судовому засіданні в попередній справі про розірвання шлюбу, їхня неповнолітня дочка ОСОБА_8 чітко сказала, що хоче проживати з ним. До висновку, ще діти повинні проживати з ним прийшов і Орган опіки і піклування Долинської РДА під час розгляду даного питання у серпні 2020 року.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 постійно проживають з ним, перебувають на його утриманні та вихованні, а відповідачка не цікавиться їх вихованням та розвитком, вважає за доцільне визначити місце проживання дітей саме з ним, ОСОБА_1 , що буде перш за все в інтересах самих дітей ( а.с.1-3).

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26.01.2021, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 343/96/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Служба у справах дітей Долинської міської ради про визначення місця проживання дітей.Призначено підготовче судове засідання (а.с.42).

Заперечуючи проти первісного позову, 14 квітня 2021 року ОСОБА_2 , звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки і піклування Служба у справах дітей Долинської міської ради щодо визначення місця проживання дітей, в якому просить визначити місце проживання дочки, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з нею, матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Свої вимоги позивачка за зустрічним позовом мотивує тим, що з 15.02.2008 вона перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 , з яким у них народилися діти: дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Після одруження відповідач пропрацював 1 рік на заводі у м. Дрогобичі, потім близько 2 років у приватного підприємця в м. Долина, після чого не мав постійного місця роботи, а з 2017 року став підзаробляти водієм таксі, використовуючи куплений в 2017 році за зароблені нею кошти автомобіль. Вона працювала до народження дочки в Правекс-банку кредитним інспектором, потім доглядала за малолітніми дочкою та сином і вела домашнє господарство, а з 2013 року до 2016 рік працювала менеджером в магазині «Супер-сам» в м. Долина, після чого у вересні 2016 року за погодженням з відповідачем поїхала на роботу у Чехію, де проживає її сестра, і де вона періодично працює по даний час. Вона, за згодою відповідача, була вимушеною їхати на роботу за кордон, оскільки відповідач не працював і не забезпечував сім`ю матеріально.

Зараз вони проживають окремо та на розгляді Долинського суду перебуває справа щодо поділу майна подружжя.

Останнім часом суперечки та образи між ними стали буденним явищем, навіть при спілкуванні в телефонному режимі, при чому відбувались вони навіть у присутності дітей.

Беручи до уваги той факт, що відповідач як чоловік не зміх забезпечити сім?ю і як зазначено вище за взаємною згодою вона змушена була поїхати за кордон для фінансового забезпечення сім?ї, то відповідач став налаштовувати дітей проти неї психологічно тиснути на них намагаючись переконати дітей в тому, що мама їх залишила, вони мами не потрібні, чинив їй перешкоди у спілкуванні з дітьми, блокуючи вхідні дзвінки.

Коли відповідач зрозумів, що син не піддається його впливу і в подальшому намагається в супереч його тиску спілкуватись з нею, відповідач змінив тактику і намагався переконати оточуючих та дітей в тому, що вона більше любить сина ніж дочку і хоче дітей розлучити.

З метою довести психологічний тиск відповідача на дітей вона не маючи іншої можливості, звернулась до психолога, але їй вдалось тільки провести обстеження сина.

Висновком, наданого центром психологічної допомоги дітям «Серденько», підтверджено її підозри та встановлено, що син піддається систематичному жорстокому поводженню і насильству.

Також даним же висновком встановлено близькість дитини до неї .

Намагаючись врегулювати спір щодо визначення місця проживання дітей, вона намагалась врегулювати спір шляхом укладання мирової угоди, але відповідач не врахував жодного з пунктів вирішення спору мирним шляхом, керуючись виключно своїми особистими інтересами та амбіціями, а не інтересами дітей.

Відповідач проявив себе як конфліктна та неврівноважена людина, тим самим викликає у неї побоювання у виявленні такої ж поведінки по відношенню і до їх сина.

Відповідач проявляв турботу тільки до своїх прав та інтересів, не враховуючи свого обов`язку запобігти психологічного травмування її, матері малолітнього сина, з якою у дитини такого віку є нерозривний психологічний зв`язок, та травмувати неповнолітню донечку у якої перехідний вік та вона зараз найбільше потребує підтримки матері. Психологічні травмування матері, яке вчиняє відповідач, відображається на стані та розвитку дітей.

Діти проживали з нею, за адресою її реєстрації та були зареєстровані по АДРЕСА_2 . Однак відповідач без її згоди в супереч порядку змінив реєстрацію дітей.

Перебування з нею є комфортним для дітей, так як діти не чують сварок між батьками, не спостерігають проявів агресії батька до неї.

Вона намагається створити психологічно-комфортне середовище для зростання дітей. Основним завданням для неї, як матері, є забезпечити своїм дітям психологічний комфорт, оскільки в першу чергу це вплине на їх формування, як особистості.

Оскільки, між нею та відповідачем виникли непорозуміння, які носять особистий характер, така ситуація не дала можливості мирним шляхом вирішити це питання, а саме визначити місце проживання дітей.

На даний час, враховуючи інтереси дітей, вона припиняє трудові відносини за межам країни.

Нею проведено реєстрацію як ФОП за кведом 96.02, у неї є домовленість щодо оренди приміщення для здійснення підприємницької діяльності. Вона вважає, що в змозі фінансово забезпечити своїх дітей враховуючи, що в неї для утримання на даний час є також заощадження, які вона накопичила працюючи за кордоном.

Однак, так як відповідачем подано позовну заяву щодо визначення місця проживання дітей з ним і вона вважає, що поданий позов є безпідставним, а обставини, які викладені у позовній заяві не відповідають дійсності, тому не можуть слугувати як належні та переконливі аргументи для задоволення позовних вимог відповідача.

У дітей такий вік в якому саме час долучати їх до культурного життя. Вона може надати дітям все це в повній мірі, так як у зв`язку з її діяльністю вона має гнучкий графік, який вона може регулювати сама.

У зв`язку з викладеним вище, вона вважає що слід визначити місце проживання дітей з нею, оскільки вона має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання.

Спиртними напоями вона не зловживає, батьківські обов`язки виконує добросовісно (а.с.66-70) .

Відповідач за зустрічним позовом та позивач за первісним позовом ОСОБА_1 скористався своїм правом та подав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначив, що їх сімейне життя не склалось по тій причині, що його дружина постійно дослухається до порад своїх батьків та родичів, а також за період перебування дружини за кордоном вони відвикли одне від одного. Він ніколи не ображав дружину та не чинив психологічного тиску на неї чи їх дітей. Наведені в позовній заяві доводи не підтверджені жодним належним та допустимим доказом і є виключно суб`єктивною думкою позивачки та не відповідають дійсності, він їх не розділяє та вважаю надуманими.

Зазначив, що комплексна психологічна характернетика психоемоційної стану дитини та сімейних відносин ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проведена виключно з ініціативи позивачки, без його згоди та без обґрунтованих підстав спеціалістів навчального закладу, що мають постійну можливість спостерігати за розвитком дитини.

Зазначена характеристика не дає позивачці підстав стверджувати, що син піддається систематичному жорстокому поводженню і насильству. Позивачка, вириваючи з контексту характеристики тлумачить висновки спеціаліста на свій лад, навмисно вводячи суд в оману. За висновками характеристики є очевидним, що син оцінює матір як особу, що здатна прийти в стан люті і втратити контроль над своєю поведінкою, одночасно батько є символом хоробрості, любові і турботи.

В продовж останніх трьох років позивачка не цікавилася дітьми, не дбала про їх емоційний стан, не надавала матеріальної підтримки для їх забезпечення. Позивачка за період з 2017 по 2020 роки переказала на його ім?я тільки 25950 грн., які були використані на утримання їх дітей. Розділивши зазначену суму на двох дітей та на 36 місяців випливає, що на утримання дітей позивачка передала в середньому по 360 грн. в місяць на кожну дитину. Таких коштів недостатньо для утримання дітей, а тому твердження позивачки, що вона дбала за дітей не відповідають дійсності.

В процесі судового розгляду про розірвання шлюбу вони дійшли взаємної згоди про те, що діти залишаться проживати з ним. Таким чином доводи позивачки про те, що він без згоди самостійно змінив місце реєстрації їх дітей, не відповідають дійсності, є надуманими та викладені нею виключно з метою знайти в його діях будь-які неправомірні дії.

Маючи на меті створити думку в суду про його нездатність забезпечити дітям належний догляд та виховання, позивачка надумано припускає, що коли він виконує трудові обов`язки, то не може доглядати та піклуватися про дітей. Його графік роботи повністю дає можливість своєчасно відвозити та забирати дітей зі школи. Всі витрати, пов`язані з відвідуванням дітьми школи ( в т.ч. харчування та ігше) несе виключно він без участі ОСОБА_2 (а.с.104-105).

Ухвалою про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду Долинського районного суду Івано-Франківської області від 22.04.2021 поновлено ОСОБА_2 строк для подачі зустрічного позову.

Об`єднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Долинської міської ради про визначення місця проживання дитини, із зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Долинської міської ради про визначення місця проживання дітей.

Закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Долинської міської ради про визначення місця проживання дитини, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Долинської міської ради про визначення місця проживання дітей та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.112-113).

В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 позовні вимоги свого первісного позову підтримав в повному обсязі, зіславшись на викладені в позовній заяві обставини, просив їх задоволити, щодо задоволення зустрічного позову заперечив, з підстав викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву.

В судовому засіданні проведеному 25.06.2021 відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 вимоги первісного позову не визнала, просила відмовити у його задоволенні, вимоги свого зустрічного позову підтримала, зіславшись на викладені в ньому обставини. В інші судові засідання ОСОБА_2 не з`явилась, хоч про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена судом.

Представник відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 адвокат Кобилинець Т.В. (ордер серії ІФ №104667 а.с.52) в судовому засіданні заперечила проти задоволення первісного позову, зустрічний позов просили суд задоволити у повному обсязі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: органу опіки та піклування - Служби у справах дітей Долинської міської ради Яремій Н.Б. (довіреність а.с.45), в судовому засіданні пояснила, що служба в справах дітей після детального вивчення всіх обставин справи, прийшла до висновку рекомендувати суду залишити неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на проживанні з батьком ОСОБА_1 . Просить взяти до уваги висновок органу опіки та піклування.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, які з`явилися в судові засідання, дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Долинської міської ради про визначення місця проживання дитини підлягає до задоволення, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Долинської міської ради про визначення місця проживання дітей не підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі ст.157 СК України, питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі і від спільного проживання у них, ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася донька ОСОБА_3 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 а.с.15) та 21.05.2011 року син ОСОБА_4 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 а.с.16).

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 21.08.2020 в справі № 343/1590/19, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 15 лютого 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 23, розірвано (а.с.8-10).

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 21.08.2020 в справі № 343/1590/19 клопотання представника позивачки ОСОБА_2 - адвоката Кобилинець Тетяни Василівни та заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Жмуркевича Віктора Орестовича про закриття провадження задоволено.

Провадження у справі № 343/1590/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу в частині позовних вимог щодо визначення місця проживання дітей закрито (а.с.11-12).

Даною ухвалою встановлено, що представники обох сторін подали до суду заяви, в яких просять суд вирішити питання щодо закриття провадження у справі в частині визначення місця проживання дітей з матір`ю, позивачкою у справі, у зв`язку з добровільним погодженням сторонами визначення місця проживання дітей саме з батьком, відповідачем у справі, з яким вони фактично проживають і на сьогоднішній день, тобто між сторонами відсутній спір з даного приводу. ДанауУхвала набрала законної сили .

Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, тобто обставини, встановлені у вказаному рішенні суду у справі з участю тих самих сторін додатковому доказуванню не підлягають, що відповідає положенням ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності індексний номер витягу:140850158 від 10.10.2018 (а.с.33), свідчить про те, що ОСОБА_1 , на праві приватної власності належить будинковолодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Копія довідки про склад сім`ї або зареєстрованих в житловому приміщенні/будинку осіб №502 від 19.10.2020 видана Новичківською сільською радою Долинського району Івано-Франківської області (а.с.19), свідчить про те, що ОСОБА_1 , проживає по АДРЕСА_1 . До складу сім?ї входять: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - дочка; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - син.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з: акту обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин від 10.07.2019 (а.с.20) , акту обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин від 30.08.2019 (а.с.21), акту обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин від 10.12.2019 (а.с.22), акту обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин від 25.02.2020 (а.с.23) та акту обстеження від 05.01.2021 (а.с.24), ОСОБА_1 проживає у власному будинку .Згідно із будинковою книгою ОСОБА_1 зареєстрований і фактично проживає разом з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Мати дітей ОСОБА_2 за вказаною адресою не зареєстрована і не проживає.Умови проживання задовільні (будинок підключений до газо і електропостачання), індивідуальне опалення в робочому стані, кількість житлових кімнат три. Кожна дитина має свою кімнату. В кімнатах прибрано і вони облаштовані ліжками, шафами, столами. В дітей є зошити, підручники для навчання. Вихованням дітей займається батько. Дружина за вказаною адресою не проживає, не зареєстрована і згідно з її клопотанням діти проживають з батьком і виховуються ним.

Довідки №35 видана Долинським ліцеєм №6 «Європейський» Долинської міської ради Івано-Франківської області 09.06.2021 свідчить про те що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 навчаються в Долинському ліцеї №6 «Європейський» . За інформацією класних керівників, батько ОСОБА_1 , бере участь в освітньому та виховному процесі, відвідує батьківські збори, цікавиться успішністю дітей, оплачує їхнє харчування, привозить та забирає їх з ліцею (а.с. 134).

Згідно характеристик долучених до матеріалів справи (а.с.30-32) ОСОБА_1 позитивно характеризується з з місця проживання та роботи.

У відповідності до довідки про доходи - ОСОБА_1 за період з жовтня по грудень 2020 року отримав дохід в розмірі 19350.00 грн. (а.с.34).

Згідно висновку органу опіки та піклування Долинської міської ради про визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 , 2008р.н. та ОСОБА_4 , 2011р.н., який затверджений рішенням виконавчого комітету Долинської міської ради №55 від 06.04.2021, орган опіки та піклування Долинської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , 2008р.н. та ОСОБА_4 , 2011р.н. з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.63-65).

Представник відповідачки-позивачки ОСОБА_2 , адвокат Кобилинець Т.В., зазначила, що на її думку, діти мають проживати з матір?ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . Зараз діти проживають разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Зі слів ОСОБА_2 , в дітей немає чіткої позиції, з ким вони хочуть проживати: коли діти з матір`ю, то вони хочуть проживати з нею, а коли вони з батьком, то кажуть, що хочуть проживати з ним. Як вважає ОСОБА_2 , недоліків проживання дітей з нею немає, а на рахунок переваг - умови проживання як з матір`ю, так і з батьком однакові. Недоліками проживання з батьком є те, що він ніколи не замінить дітям матір, а також те, що він постійно на роботі. Переваг проживання з батьком немає. У нього, як і у матері однакові умови проживання.

ОСОБА_2 надала відповідні документи, що підтверджують її можливість дбати про дітей, а саме: довідку про місце реєстрації та склад сім?ї (а.с.72), виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб , фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно якої вона зареєстрована як ФОП за кведом 96.02 (а.с.73), відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів (а.с.86-88).

За місцем проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 створено належні умови для проживання, розвитку і виховання дітей.

Вирішуючи заявлені позови, суд враховує практику Європейського суду з приводу виниклих між сторонами правовідносин.

Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак, це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України`від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

До рішення Європейського Суду з прав людини в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) відповідно до пункту 2 статті 45 Конвенції та пункту 2 правила 74 Регламенту Суду додана окрема думка судді Карло Ранзоні, яка зводиться до наступного:

Презумпція на користь матері в справах про опіку над дитиною не підтримується ані практикою на рівні ООН після прийняття Декларації, ані судового практикою Європейського Суду з прав людини і не відповідає позиції Ради Європи і більшості держав-членів. У 21 столітті методологія з такою презумпцією, яку можна відхилити лише за «виняткових обставин» більше не є раціональною в частині прав, що гарантуються Конвенцією. Основна думка полягає в тому, що ця презумпція, за відсутністю доказів на користь зворотного, розглядає проживання дитини з батьком як таке, що не відповідає найкращим інтересам дитини (див. справу «Цаунеґґер проти Німеччини» з відповідними змінами, заява № 22028/04, § 46, 03 грудня 2009 року).

Декларація ООН не є юридично обов`язковим документом. Вона стала основою для розробки Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини 1989 року, яка, на відміну від Декларації, є юридично обов`язковим міжнародним договором. Утім, підготовчі матеріали до Конвенції чітко демонструють, що положення про «розлучення дитини з матір`ю лише за виняткових обставин» існувало на дуже початковій стадії процесу розробки. Його потім критикували, оскільки він просував стереотипний погляд матерів, який ґрунтувався на дискримінації, а відтак, його вилучили. Принцип найкращих інтересів дитини, що випливає з самої Декларації, отримав повну підтримку, втім, як першочергове та найважливіше міркування .

Як зазначалося в справі «Цаунеґґер проти Німеччини» , спільною відправною точкою для рішень більшості держав-членів, погоджено те, що рішення щодо присудження опіки мають ґрунтуватися на найкращих інтересах дитини. Палата Лордів, наприклад, у своєму рішенні від 04 липня 1996 року вичерпно заперечила презумпцію чи принцип «переваги матері» в питаннях опіки. Більше того, він підкреслив, що перевага маленької дитини бути зі своєю матір`ю стала лише однією з багатьох конкуруючих обставин і що вона не була переважаючою (див. справу «М.Л. проти Великобританії», заява № 35705/97, 20 березня 2001 р.).

Насамкінець, Рада Європи декілька разів засуджувала нерівне ставлення до батьків і наголошувала на тому, що роль батька щодо дітей необхідно краще визнавати і належно цінувати. Наприклад, у своїй Постанові 2079 (2015) щодо «Рівності і спільної батьківської відповідальності: роль батька» ОСОБА_10 наголосила на важливості «подолання гендерних стереотипів щодо ролей, які приписуються жінкам і чоловікам у сім`ї» як «відображення соціологічних змін, що відбулися впродовж останніх п`ятдесяти років з огляду на організацію приватної сфери і сім`ї».

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок про те, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

У рішенні ЄСПЛ від 02 лютого 2016 року у справі «N.TS. та інші проти Грузії» зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, п. 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків (див. серед інших, Ольссон (№ 2), § 90, Ignaccolo-Zenide, § 94, Plaza v. Poland, № 18830/07, п. 71, 25 січня 2011 р., І Manic, § 102).

Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).

Судом не встановлено особливої непридатності або не благополучності обох сторін по справі .

Саме тому, суд у цій справі, акцентує увагу у якнайкращих інтересах дітей , забезпечення їх розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Опитані в судовому засіданні з участю психолога-діагноста центру психологічної допомоги дітям "Серденько" ОСОБА_11 (а.с.140-141), та психолога ОСОБА_12 ( а.с.138-139) неповнолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , суду пояснили, що вони проживають разом з батьком ОСОБА_1 . Вони навчаються у Долинському ліцеї №6 «Європейський» Долинської міської ради . Донька ОСОБА_3 висловила бажання, що вона бажає і в подальшому проживати з батьком та братом ОСОБА_13 . Син, ОСОБА_4 висловив бажання проживати разом з батьком та мамою. Також неповнолітні пояснили, що коли мама приїжджає, батько не забороняє їм бути з мамою, спілкуватись з нею.

Суд встановив, що ОСОБА_1 не чинить відповідачці за первісним позовом, ОСОБА_2 будь-яких перешкод у спілкуванні, побаченні з дітьми, а також не перешкоджає їй брати участь у вихованні спільних дітей.

Позивач ОСОБА_1 проживає у облаштованому будинку, в якому є місце для проживання, відпочинку та навчання неповнолітніх дітей, які проживають з батьком. ОСОБА_1 , приймає активну участь у догляді та вихованні дітей, дбає про дружні та теплі родинні стосунки між дітьми, забезпечує їм необхідний догляд. Для них створені належні умови для навчання та виховання.

Визначаючи місце проживання дітей, надавши належну оцінку усім обставинам справи, а саме, що і батьком, і матір`ю створено належні умови для виховання та розвитку дітей, суд, виходячи із найкращих інтересів дітей, встановивши, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вже тривалий час проживають разом із батьком і проявляють особисту прихильність до нього, враховуючи, що ОСОБА_2 більшість часу перебуває за межами України, вважає визначити місце їх проживання саме з батьком, як і є на даний час, що не приведе до зміни їх установленомого способу життя, та нанесення психологічної травми, у зв`язку із зміною місця проживання.

Судом в ході розгляду справи не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дітей з матір`ю, що фактично приведе до зміни місця їх проживання, буде мати більш позитивний вплив на них. За таких обставин суд враховує інтереси дітей, які проживають в атмосфері любові, турботи, захисту, а тому для зміни місця їх проживання з батьком, вагомі підстави відсутні.

Мати дітей ОСОБА_2 , яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дітей, має право та обов`язок піклуватися про їх здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким діти будуть проживати.

Беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дітей та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, суд прийшов до висновку , що визначення місце проживання неповнолітніх дітей сторін у цій справі з батьком, буде відповідати якнайкращим інтересам дітей, сприятиме їх повноцінному вихованню та розвитку.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дітьми, визначене у цій справі місце проживання дітей може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Суд враховує, що стан здоров`я дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , їх позиція і бачення свого місця проживання разом з батьком з великою вірогідністю можуть стати чинниками, які спровокують вкрай негативні наслідки для цих дітей у разі їх примусового переміщення для постійного проживання з матір`ю.

Таким чином, встановивши наявність практично однакових належних матеріально-побутових умов як у матері, так і у батька для проживання і виховання неповнолітніх дітей, суд дійшов висновку про визначення місця проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_14 разом із батьком.

Визначаючи місце проживання дітей з батьком, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме найкращим інтересам дітей, так як вони вже досить тривалий час проживають разом із батьком.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей з ним підлягають до задоволення та, відповідно, вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей з нею - не підлягають до задоволення.

Суд відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що первісний позов про визначення місця проживання дітей задоволено в повному обсязі, вважає з відповідачки за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. та 4000,00 грн. витрат на правову допомогу.

На підставі ст. ст. 157, 160, 161 Сімейного кодексу України, керуючись статтями 141, 258, 259, 263, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Долинської міської ради про визначення місця проживання дитини - задоволити.

Визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання їх батька ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908(дев`ятсот вісім) гривнів сплаченого судового збору та 4000 (чотири тисячі) гривнів витрат за надання правової допомоги адвокатом, згідно квитанцій.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Долинської міської ради про визначення місця проживання дітей - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду .

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач-відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_3 , житель АДРЕСА_3 .

Відповідачка-позивачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІПН НОМЕР_4 , жителька АДРЕСА_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог : Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Долинської міської ради, просп.Незалежності 5, м.Долина, Івано-Франківської області,77504.

Повний текс рішення виготовлено 23.12.2021.

Суддя Долинського районного суду В. А. Тураш