Справа № 641/8783/20
№ провадження 2/646/812/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2021 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Власової Ю.Ю.,

секретар судового засідання Сердюк В.К.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

в с т а н о в и в:

04 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова із позовом, яким просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, що стягувалися на підставі виконавчого листа № 2-1741/11, виданого 23 березня 2012 року Комінтернівським районним судом м. Харкова, на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з 18 квітня 2011 року і до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Обґрунтовує вимоги позову ОСОБА_1 тим, що з 09 серпня 1997 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У 2012 році відповідач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей. На підставі виконавчого листа № 2-1741/11, виданого 23 березня 2012 року Комінтернівським районним судом м. Харкова з нього стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з 18 квітня 2011 року.

Позивач вказує, що 07 серпня 2020 року рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова у справі № 646/3032/20, провадження № 2/641/1654/2020 шлюб між ним та відповідачем розірваний, і через особисту образу відповідач подала виконавчий лист про стягнення аліментів на дітей на примусове виконання.

Позивач зазначає, що постійно проживав з відповідачем, займався вихованням спільних дітей, утримував родину та дітей до розірвання шлюбу, тобто до 07 серпня 2020 року.

Крім того вказує, що має сина від попереднього шлюбу, який на сьогоднішній день повнолітній, і на якого він також сплачував аліменти. Оскільки у другому шлюбі народилося двоє дітей і він повинен був сплачувати аліменти на попередню дитину, вони з відповідачем вирішили у судовому порядку закріпити сплату аліментів на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини заробітку, з метою розподілення аліментних виплат на дитину від попереднього шлюбу та на дітей від шлюбу з ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що через обмеження, встановлені державою для запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, він взагалі не має можливості заробляти, тому його фінансове становище погіршилося. Сплатити суму боргу в розмірі 168049,70 грн. за попередні 9 років він не має можливості, виконавчою службою арештовані рахунки, позбавлено права керувати транспортними засобами, списуються усі заощаджені кошти, а звернення до виконавчої служби та надані пояснення з вимогою здійснити перерахунок заборгованості державним виконавцем не враховані.

З урахуванням тієї обставини, що норми чинного законодавства України не встановлюють конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами, і питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд, позивач просить задовольнити вимоги позову та звільнити його від сплати заборгованості по аліментам на підставі виконавчого листа № 2-1741/11, виданого 23 березня 2012 року Комінтернівським районним судом м. Харкова, починаючи з 18 квітня 2011 року і до 07 серпня 2020 року.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2020 року дана цивільна справа відповідно до вимог ст. 31 ЦПК України передана за підсудністю на розгляд Червонозаводського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, - прийнята до розгляду та у справі відкрито провадження.

Ухвалою цього ж суду від 28 грудня 2020 року Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) зобов`язаний надати для огляду у судовому засіданні матеріали виконавчого провадження № 62010219 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1741/11, виданого 23 березня 2012 року Комінтернівським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей.

Означене судове рішення виконано Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у повному обсязі 01 лютого 2021 року.

Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на позов ОСОБА_2 вважає їх необґрунтованими з тих підстав, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, і обов`язок батьків утримувати дитину унормований законом. Посилання позивача на те, що він постійно проживав з нею не відповідає дійсності, оскільки з 2012 по 2016 рік він фактично працював і проживав в іншій країні. Разом із тим, станом на теперішній час, позивач позбавив її та спільних дітей можливості користуватися спільним автомобілем та будинком, шляхом зміни вхідних замків, та погрожуючи фізичним насильством у разі перебування біля будинку.

Крім того, відповідач вказує, що утримання дітей та сплата навчання, комунальних платежів та сплата аліментів на дитину позивача від попереднього шлюбу відбувалася за її кошти та з її банківських рахунків. Жодних коштів від позивача вона не отримувала.

Також, користуючись її слабкістю, як жінки, постійно знущався над нею та дітьми, що підтверджується наявністю в ГУНП в Харківській області кримінального провадження за ст. 125 КК України за обвинуваченням позивача, де потерпілою є їх спільна донька ОСОБА_3 . Разом з тим, позивач вже притягувався у 2001 році до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КК України, що характеризує його, як агресивну та асоціальну особу.

Посилання позивача на те, що внаслідок обмежень, встановлених державою у зв`язку із карантинними обмеженнями, він не влаштувався на роботу, не отримує ніяких доходів, тому не має можливості сплачувати аліменти на дітей, як на підставу для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, також не заслуговує на увагу, оскільки позивачем не надано доказів, які б стверджували про будь-які обмеження, які перешкоджають йому працевлаштуватися.

За наведених обставин, відповідач вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Протокольною ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2021 року задоволено клопотання відповідача, позивач у порядку ст. 93 ЦПК України зобов`язаний надати письмові відповіді на поставлені у клопотанні питання у строк, не пізніше п`яти днів до судового засідання.

З підстав, передбачених п. 2 ч. 6 ст. 93 ЦПК України, позивачем вимоги ухвали суду не виконані.

У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити шляхом звільнення від сплати заборгованості по аліментам, що утворилася на підставі примусово виконання виконавчого листа у справі № 2-1741/11, виданого 23 березня 2012 року Комінтернівським районним судом м. Харкова, та пояснив, що з 1997 року по 04 серпня 2020 року перебував у зареєстрованому шлюбу з відповідачем у справі, від шлюбу мають двох спільних дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, від попереднього шлюбу він має сина ОСОБА_5 , 1995 року народження, на утримання якого він також сплачував аліменти у примусовому порядку. Наразі, це виконавче провадження закінчено. Про існування виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі № 2-1741/11 йому стало відомо у липні 2020 року.

Позивач вважає, що його вимоги підлягають задоволенню з тих підстав, що відповідач не повідомила його письмово про намір звернутися до виконавчої служби із виконавчим листом про стягнення аліментів на утримання дітей; він на протязі усього спільного проживання з відповідачем утримував сім`ю і дітей; придбавав необхідні їм речі та житло.

У судовому засіданні відповідач вимоги позову ОСОБА_1 не визнала та зазначила, що з позивачем вони спільно не проживають з 2008 року, ніяких коштів на утримання дітей ним не надавалося; діти у повному обсязі перебувають на її утриманні, оскільки вона працевлаштована та має постійний офіційних дохід. З підстав, наведених нею у відзиві, просила у задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовити.

Третя особа Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, надав суду клопотання про розгляд справи без участі представника за наявними у справі матеріалами.

За таких обставин, враховуючи наявність у справі достатніх даних про права і взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності третьої особи.

Заслухавши пояснення сторін, свідка ОСОБА_3 , дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову ОСОБА_1 , об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для її розгляду, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне.

За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом установлено, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 червня 2011 року у справі № 2-1741/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з 18 квітня 2011 року.

На примусове виконання означеного судового рішення видано виконавчий лист /а.с. 77-78/.

Постановою старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 07 травня 2020 року відкрито виконавче провадження /а.с. 79/.

Відповідно до наданого виконавцем розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів відповідно до виконавчого листа № 2-1741/11 за період з 18 квітня 2011 року по 01 січня 2021 року становить 181 382,44 грн. /а.с. 90-92/.

Суд зазначає, що статтями 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною 1 статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст. 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів (стаття 188 СК).

Згідно з частиною 2 статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

З наведених норм права та практики ЄСПЛ вбачається, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Допитана у якості свідка ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначила, що її батьки сторони у справі офіційно розлучилися у 2020 році, до цього часу спільно однією сім`єю не проживали; позивач не надавав кошти на її утримання та навчання і вона повністю знаходиться на утриманні та піклуванні матері ОСОБА_2 .

Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що під час спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , позивачем надавалася матеріальна допомога на утримання спільних дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Також, позивачем не надано доказів наявності у нього обставин, визначених ч. 2 ст. 197 СК України.

Судовим розглядом установлено, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, покладено на ОСОБА_1 обов`язок щодо сплати аліментів на користь ОСОБА_2 , втім, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які вказують на те, що позивач брав активну участь у належному матеріальному забезпеченні дітей.

Доказів зворотного позивачем ОСОБА_1 суду не надано.

Згідно з частинами 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В частині 1 статті 81 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом.

За вимогами статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог про скасування заборгованості зі сплати аліментів позивачем ОСОБА_1 не надано.

Принцип змагальності, закріплений у статті 12 ЦПК України, полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.

При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Наведене узгоджується із правовими висновками, викладеними Верховним Судом, зокрема, у постановах від 23 жовтня 2019 у справі № 917/1307/18, від 22 січня 2020 року № 691/1497/18, від 23 листопада 2020 року у справі № 723/3193/19-ц, від 18 грудня 2020 року у справі № 523/1374/18.

За наведених вище обставин у сукупності, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позову ОСОБА_1 .

Інші доводи та заперечення учасників справи означених висновків суду не спростовують.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 3, 4, 5, 12, 81, 260-261 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Червонозаводський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Роз`яснити, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі складено і підписано 26 лютого 2021 року.

Суддя - Ю.Ю. Власова