Справа № 755/3567/21
УХВАЛА

про передачу позовної заяви за підсудністю

"26" лютого 2021 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Гаврилова О.В. вивчивши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОС КРЕДИТ» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,-

В С Т А Н О В И В :

До Дніпровського районного суду м. Києва звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОС КРЕДИТ» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

Згідно заявлених вимог, позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та Закону України «Про захист персональних даних», просить суд визнати недійсним договір про надання фінансового кредиту №7086304

від 20 березня 2019 року.

Вказану позову заяву було передано в провадження судді Гаврилової О.В. на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На дату укладення оспорюваного договору про надання фінансового кредиту, стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» викладена в наступній редакції: цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Отже, на момент укладення спірного договору, відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування регулюються спеціальним Законом України «Про споживче кредитування», а не Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно з п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» цей закон не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця; та кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору.

Відповідно до змісту п.3.1 договору про надання фінансового кредиту №7086304

від 20 березня 2019 року, сума кредиту становить 2000,00 грн, що станом на дату видачі кредиту є менше однієї мінімальної заробітної плати, яка з 1 січня 2019 року складає

4173,00 грн.

Також відповідно до п.1.2, 4.2 даного договору, пропозиція набирає чинності з

20 березня 2019 року, клієнт зобов`язався повернути кредит до 04 квітня 2019 року.

Згідно преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

За змістом п. 22 ч. 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Як убачається з п.3.3 договору про надання фінансового кредиту №7086304 від 20 березня 2019 року, клієнт зобов`язався використовувати кредит з метою задоволення власних потреб, що не суперечить чинному законодавству України.

Отже, між сторонами виник спір, який не стосується захисту прав споживача.

Таким чином, враховуючи предмет та підстави позову, беручи до уваги, що заявлені позовні вимоги полягають у визнані недійсним договору про надання фінансового кредиту №7086304 від 20 березня 2019 року, у суду відсутні підставі для застосування правил підсудності, передбачених статтями 28, 30 ЦПК України, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила загальної підсудності.

Відповідно до ч.2 статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Як убачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцезнаходження відповідача ТОВ «СОС КРЕДИТ» - м.Київ, вул. Почайнинська, буд. 23, що відноситься до адміністративної території Подільського районну м.Києва.

Отже за правилами загальної підсудності, передбаченими ч. 2 ст. 27 ЦПК України, вимоги позивача до відповідача територіально не підсудні Дніпровському районному суду

м. Києва.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом(стаття 125 Конституції України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів, у тому числі й територіальної.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (ч. 1 ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги місцезнаходження відповідача, суд приходить до висновку про передачу вказаної цивільної справи до Подільського районного суду м.Києва.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 27, 31, 260, 353, 354 ЦПК України -

П О С Т А Н О В И В:

Цивільну справу №755/3567/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОС КРЕДИТ» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору - передати за підсудністю на розгляд до Подільського районного суду м.Києва (04071, м.Київ, вул. Хорива, 21).

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: