РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2021 року Київський районний суд міста Харкова в складі:
головуючого судді Шаренко С.Л.,
при секретарі Вареник К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,
30.09.2020 року, на підставі ухвали Харківського апеляційного суду від 01.09.2020, до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Вказаною ухвалою скасовано вирок Київського районного суду м. Харкова від 04.02.2020 року в частині цивільного позову та призначено в цій частині новий розгляд в порядку цивільного судочинства.
Скасовуючи вирок суду в частині цивільного позову, апеляційний суд посилався на те, що в матеріалах справи міститься поліс страхування, відповідно до якого цивільно-правова відповідальність обвинуваченого була застрахована, а отже відповідальність повинна покладатись на страхову компанію, однак позивачем як відповідач або третя особа до участі у справі залучена не була.
З урахуванням ухвали Харківського апеляційного суду від 01.09.2020, ухвалою Київського районного суду м. Харкова позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 залишено без руху.
Свій позов ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 06.08.2019 приблизно о 01:30 годині в районі буд. 34 по вул. Ярослава Мудрого в м. Харкові сталось ДТП за участю водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем "MERCEDES-BENZ", р.н. НОМЕР_1 та водія ОСОБА_1 який керував мотоциклом "QJIANG QJ250-3", р.н. НОМЕР_2 . В наслідок даного ДТП було пошкоджено мотоцикл позивача та завдано позивачу середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Вина водія ОСОБА_2 в скоєнні ДТП підтверджується вироком Київського районного суду м. Харкова від 04.02.2020 року та ухвалою Харківського апеляційного суду від 01.09.2020 року.
Цивільна відповідальність ОСОБА_2 , згідно поліса № АМ/9932955, на момент ДТП була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант».
Крім того, посилаючись на ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоди, заподіяну здоров`ю.
Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Зябкін В.В. надав до суду відзив на позовну заяву, в якій просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі виходячи з наступного.
Представник відповідача, просив врахувати те, що ОСОБА_1 також порушив Правила дорожнього руху України.
Також, на момент вчинення правопорушення цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія Альфа-Гарант (надалі - ТДВ СК Альфа-Гарант) за полісом обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ9932955.
Відповідно до п.4 Полісу «Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 200 тисяч гривень на одного потерпілого.»
Також, представник відповідача зазначив, що у матеріалах справи не міститься жодного підтвердження надання ОСОБА_1 медичних послуг, направлення лікарів, виписки з історії хвороби. Є лише чеки, не зрозуміло яких медикаментів та матеріалів.
24.06.2021 представник відповідача ТОВ СК «Альфа-Гарант» надав до суду відзив на позовну вимогу, в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог до ТОВ СК «Альфа-Гарант» в повному обсязі з наступних підстав.
Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Відповідно до ч. 35.2. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до заяви додаються:
а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;
б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;
в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;
г) документ, що підтверджує право власності нa пошкоджене майно, на день скоєння дорожньо- транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;
ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;
д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат па поховання потерпілого;
є) документа, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за передній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника;
є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).
Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Отже, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено однією з умов виплати страхового відшкодування надання страховику заяви про страхове відшкодування, яка повинна містити встановлені ст. 35 реквізити та інші документи, перелічені у вищезазначеній статті.
Тобто, право позивача на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує в даному випадку трирічним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.
Право отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань набувається потерпілим виключно за умови подання страховику у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.
В порушення вимог ч. 1 ст. 15 ЦПК України позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що він звертався до Товариства із заявою про страхове відшкодування.
Таким чином, представник відповідача зазначає, що для реалізації позивачем права на отримання страхового відшкодування необхідним є подання страховику за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності заяви на виплату страхового відшкодування (в порядку п. 35.1 ст. 35 вказаного закону).
Однак, позивач не звертався до Товариства із заявою на виплату страхового відшкодування, а отже строк виконання зобов`язання з виплати страхового відшкодування за полісом не настав, а отже відповідачем не порушено прав позивача.
Таким чином, представник відповідача зазначає, що позивач не подавав Товариству заяву про страхове відшкодування, має місце передчасність позовних вимог та відсутність порушення відповідачем прав позивача, тому вважає відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Позивач не подавав Товариству заяву про страхове відшкодування, тому має місце передчасність позовних вимог та відсутність порушення відповідачем прав позивача, тому вважаємо відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Щодо заявлених позовних вимог по шкоді, заподіяній здоров`ю та моральній шкоді, представник відповідача зазначив.
Відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:
шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;
шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;
шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;
моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Відповідно до положень ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені
документально відповідним закладом охорони здоров`я.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування зселення», у межах програми медичних гарантій держава гарантує громадянам, іноземцям, особам без громадянства, які постійно проживають на території України, та особам, яких визнано біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, повну оплату за рахунок коштів Державного бюджету України необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, пов`язаних з наданням:
1) екстреної медичної допомоги;
2) первинної медичної допомоги;
3) вторинної (спеціалізованої) медичної допомоги;
4) третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги;
5) паліативної медичної допомоги;
6) медичної реабілітації;
7) медичної допомоги дітям до 16 років;
8) медичної допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами.
Тобто, представник відповідача зазначає, що медична допомога в Україні безкоштовна. Що стосується будь-яких інших видів транспортування, то в медичних виписках не заначено необхідності перевезення хворого з однієї медичної установи до іншої для проведення медичних процедур, аналізів чи лікування.
В матеріалах справи відсутні докази підтверджуючі чи поніс позивач витрати на своє лікування/надана медична допомога оплачувалася чи медична допомога була надана безоплатно та з використанням ліків наявних в лікарні в якій лікувався Позивач. Тобто, придбання яких медикаментів, витратних матеріалів, діагностичних та лікувальних послуг відбувалося за кошти потерпілого, а які за рахунок лікарні.
Тобто, в матеріалах справи має бути ДОВІДКА закладу охорони здоров`я про те яку кількість коштів було витрачено лікарнею на лікування позивача та яку кількість лікарських засобів було придбано позивачем за власні кошти.
Крім того, представник відповідача зазначив, що відповідно до ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.
Тобто, зазначеною статтею чітко передбачається, що саме заклад охорони здоров`я, а не пацієнт несе витрати на лікування потерпілого і відповідно на особу, яка вчинила злочин, крім загального обов`язку відшкодувати шкоду потерпілому від цього злочину, покладається також обов`язок відшкодувати закладу охорони здоров`я витрати на лікування потерпілого.
Таким чином, представник відповідача зазначає, що належним позивачем за вимогою про відшкодування матеріальних витрат на лікування, повинен бути заклад охорони здоров`я.
Крім того, представник відповідача зазначив, що з 25 932,68 грн. позивачем підтвердженою розрахунковими та медичними документами лише сума в розмірі 7584,69 грн.
Також представник відповідача зазначив, що за змістом пункту 32.1 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно- правової відповідальності відповідно до закону.
Таким чином, у страховика не виникає цивільно-правова відповідальність.
На підставі зазначеного, представник відповідача просив відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Позивач у судове засідання не з`явився, довірив представляти свої інтереси адвокату Бонларенко Г.М.
Представник позивача адвокат Бодаренко Г.М. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, справу просив розглядати без його участі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, довірив представляти свої інтереси адвокату Зябкіну В.В.
Представник відповідача адвокат Зябкін В.В. надав до суду заяву в якій просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, справу розглядати без його участі.
Представник відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» в судове засідання не з`явився, причину не явки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.
Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що сторони обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надали, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності сторін.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Так, відповідно до вироку Київського районного суду м. Харкова від 04.02.2020 року, який ухвалою Харківського апеляційного суду від 01.09.2020 року скасований частково в частині цивільного позову, та в іншій частині залишено без змін, вбачається, що ОСОБА_2 06.08.2019 року, приблизно о 01:30 годині керував технічно справним автомобілем "MERCEDES-BENZ", р.н. НОМЕР_1 , на якому рухався по вул. Ярослава Мудрого в м. Харкові зі сторони вул. Пушкінської у напрямку вул. Алчевських. Під час руху в районі будинку №34 по вул. Ярослава Мудрого, ОСОБА_2 , діючи необережно, грубо порушив вимоги п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України. в результаті порушення правил дорожнього руху, допустив зіткнення з мотоциклом "QJIANG QJ250-3", р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався у зустрічному йому напрямку зі сторони вул. Алчевських у напрямку вул. Пушкінської.
За наслідками події потерпілому ОСОБА_1 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 12-14/538-А/19 від 22.08.2019 заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді: садна на обличчі і лівій верхній кінцівці, забита рана м`яких тканин обличчя; забито-рвана рана правого стегна; закритий перелом лівої стегнової кістки в середній третині.
Також, згідно з висновком комплексної експертизи відео-, звукозапису, фототехнічної та автотехнічної експертизи № 7/805/806/868/13/214 КПСЕ 19 від 29.08.2019 дії водія автомобіля "MERCEDES-BENZ", р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.п. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України та знаходились з технічної точки зору у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події.
Зазначеним вироком, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання по ч.1 ст. 286 КК України у вигляді 2 років обмеження волі з призначенням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України, його звільнено від відбуття основного покарання з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.
Цивільний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01.09.2020 вирок в частині цивільного позову скасовано, та направлено до суду першої інстанції для повторного розгляду в порядку ЦПК України. В іншій частині вирок залишено без змін. (а.с. 8-12).
Суд вважає, доведеним той факт, що відповідачем порушено вимоги Правил дорожнього руху України, оскільки такого висновку дійшов суд у вироку від 04.02.2020 року та апеляційний суд в ухвалі від 01.09.2020.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
Цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 було застраховано за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/9932955 в ТДВ СК «Альфа-Гарант». Відповідно до вказаного полісу страхова сума за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю на одного потерпілого складає 200 000 грн. Розмір франшизи 2000 грн.
Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. При цьому підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути: договори та інші правочини, а також - інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
Право на звернення до суду закріплено у Конституції України, а відповідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
Законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.
Отже можливість звернення до суду пов`язується з дотриманням позивачем досудового порядку врегулювання спору, якщо такий порядок визначений законом як обов`язковий.
Відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» N 1961-IV (далі Закон N 1961-IV).
У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (п.п.1.4, 1.7 ст.1).
За вимогами ст.3 Закону N 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону N 1961-IV).
Згідно зі ст.6 Закону N 1961-ІV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
У Законі N 1961-IV детально регламентовано дії водія, транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, потерпілого, так і страховика.
У п. 33.1.4 ст.33 Закону N 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст.41 цього закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (п.35.1 ст.35).
Згідно з п.36.1 ст.36 Закону N 1961-IV (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
Відповідно до п.п.37.1.1,37.1.4 ст.37 Закону N1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або підчас захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; Неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
При цьому зазначений у п.37.1.4 ст.37 Закону N 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.
Із аналізу наведених норм спеціального Закону N 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, передбачені у ст.37 Закону N 1961-IV, а їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.
Тому саме річний (трирічний) строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.
В судовому засіданні встановлено, та не спростовується позивачем, що із заявою про виплату страхового відшкодування, в тому числі у визначений законом строк, позивач до страховика не звертався.
Разом з тим, у Законі N 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.
Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі N 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у ст.35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.
У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком, а щодо шкоди, заподіяної життю і здоров`ю потерпілого трьома роками.
Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону N 1961-IV не містять.
У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до ст.36 Закону N 1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.
Отже попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика чи МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст.35 Закону N 1961-IV, загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.
Саме такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року (справа N 465/4621/16-к, провадження N 13-24кс19), підстав від відступлення якого не вбачає і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 (справа № 465/4287/15).
Таким чином, позивач, звернувшись одразу до суду із вимогою про стягнення страхового відшкодування, діяв у відповідності до вимог закону.
Згідно пункту 23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою заподіяною здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є, зокрема, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого, тимчасовою втратою працездатності потерпілим, моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 6785 військово-медичного клінічного центру Північного регіону вбачається, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарі у період з 09.08.2019 року по 15.08.2019 року перебував на стаціонарному лікуванні. Діагноз: політравма: стан після операції остеосинтезу уламків лівого стегна інтрамедулярним стержнем, ПХО рваної рани верхньої третини правого стегна. ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій лівого плечового суглобу, забій лівого ліктьового суглобу. Скарги га періодичний головний біль, загальну слабкість, незначний ниючий біль в ділянках операцій. Зі слів хворого та супроводжуючих документів травму отримав внаслідок ДТП. Також, відповідно до виписки вбачається, що ОСОБА_1 виписаний 15.08.2019 року в задовільному стані до дому для подальшого лікування за місцем проживання. Рекомендовано: продовжувати ЛФК по розробці рухів в суглобах лівої нижньої кінцівки по вказаній методиці; хода на милицях з дозованим навантаженням на ліву нижню кінцівку; таблетки: Остеогенон по 1 табл. 3 рази, місяць; перев`язки після операційних ран з розчином хлорофілипту спиртовим; зняття швів 21.08.2019; кавінтон 5 мг по 1 табл. 3 ризи 3 тижні; олатропил 1 копсула 2 рази 3 тижні.
Таким чином, з урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що вимоги про відшкодування матеріальної шкоди на лікування потерпілого підлягає частковому задоволенню, в частині підтвердженні документально, а саме в розмірі 14 392,68 грн., яку слід стягнути з ТДВ СК «Альфа-гарант».
Відповідно до ст. 26 -1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Крім того, відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею моральна шкода, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частина друга статті 1167 ЦК України).
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
За змістом частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Встановивши, що завдана ОСОБА_1 майнова та моральна шкода є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки автомобіля під керуванням ОСОБА_2 і вина останнього у вчиненні кримінального правопорушення встановлена вироком суду, який набрав законної сили, суд вважає, з урахуванням того, що висновком експертизи встановлено, що ОСОБА_1 також було порушено правила дорожнього руху та він знаходився в стані алкогольного сп`яніння, на його користь підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 5000 грн.
З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Судові витрати вирішити у відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст. 22, 979, 1160, 1166, 1187 ЦК України, ст. 35, 36, 37 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» N1961-IV, суд-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) у відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч ) грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 90 грн. 80 коп.
Рішення суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя: С.Л. Шаренко.