Справа № 355/877/21
Провадження № 2/355/696/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Баришівський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Червонописького В.С.,
секретаря судового засідання Ющенко Л.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальності «Баришівказернопродукт» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -
І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача
01.07.2021 за вх.№ 3914 позивач ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальності «Баришівказернопродукт» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Відповідач відзиву на позовну заяву не надав.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи
22.09.2020 за вх.№ 5702 від позивача ОСОБА_1 на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність за наявності тих письмових доказів, які є в матеріалах справи ( а.с.16).
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 01.07.2021 справу для розгляду визначено судді Червонопиському В.С. (а.с. 12).
Ухвалою судді від 30.08.2021 відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін за наявними у справі письмовими доказами (а.с.13).
Ухвалою суду від 02.12.2021 постановлено проводити заочний розгляд справи.
Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІV. Фактичні обставини встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Судом встановлено, що наказом № 92-к від 16.09.2019 ОСОБА_1 була прийнята на посаду завідувача лабораторії ТОВ «Баришівказернопродукт» з оплатою праці згідно штатного розкладу , з іспитовим терміном один місяць ( а.с.9).
Відповідно до наказу № 52-к від 16.09.2020 року ОСОБА_1 була звільнена з посади завідуючої лабораторії з 17.09.2020 за ст.38 КЗпП (за власним бажанням) ( а.с.8).
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Невиплата працівникові при звільненні всіх належних йому сум є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховують у розмірі середнього заробітку і який спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом термін винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).
У відповідності з вимогами ст. 117 КЗпП підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, однак судом здійснюється розрахунок, враховуючи вимоги ст. 13 ЦПК України, в межах заявлених позивачем вимог.
Судом встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці роботи перед звільненням становила 436 грн. 59 коп., а число робочих днів у спірному періоді, які мають бути оплачені за середнім заробітком як стверджує позивач та не оспорюється відповідачем, становить - 192 дні.
Нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді, при цьому день звільнення працівника та день остаточного проведення з ним розрахунків у цей період не включаються.
V. Щодо розподілу судових витрат.
Згідно з частинами першою, тринадцятою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позивачем заявлено позов про відшкодування заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 147 296 ( сто сорок сім тисяч двісті дев`яносто шість) грн.13 коп.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарг подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Станом на 01 січня 2021року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2270 грн. 00 коп. ( ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» № 1082 -IX від 15.12.2020 р.)
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України « Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі одного відсотка ціни позову, але не менше 908,00 грн.
Таким чином, за результатами розгляду справи по суті із відповідача підлягає до стягнення на користь ОСОБА_1 147 296 ( сто сорок сім тисяч двісті дев`яносто шість грн.) в зв`язку з чим, судовий збір за розгляд справи судом становить 1472 ( одна тисяча чотириста сімдесят дві ) грн. 96 коп.
Оскільки позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» , то вказана сума в розмірі 1472 ( одна тисяча чотириста сімдесят дві ) грн. 96 коп. підлягає стягненню із відповідача на користь держави.
Керуючись ст.43 Конституції України, ч.1 ст.47, ч.1 ст.116, ч.1 ст.117, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, ст.ст. 2, 5, 10-13, 18, 258-259, 263 - 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальності «Баришівказернопродукт» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку, - задовільнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або в порядку ч.2 ст. 354 ЦПК України.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосереднього до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 15.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України, до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.Червонописький