ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/190/21 Справа № 205/6431/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2017 року

по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до кредитного договору, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" (далі - ТОВ "Порше Мобіліті") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 28.08.2013 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 50010369, згідно з яким останній надано кредит в розмірі 113 857,76 грн., що еквівалентно 14 001,20 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням - для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, номер кузова НОМЕР_1 , 2013 року випуску.

В цей же день між цими ж сторонами була укладена додаткова угода до кредитного договору від 28.08.2013 року, згідно з якою сторони домовилися про зміну строку кредиту на 84 місяців.

Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 29.08.2013 року між ТОВ "Порше Мобіліті" та ОСОБА_1 був укладений договір застави № 50010369, згідно з яким остання передала в заставу банку автомобіль марки VW, модель Polo Sedan, номер кузова НОМЕР_1 , 2013 року випуску.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на 09.08.2016 року, становить 319 767,35 грн, з яких: заборгованість за кредитом та процентами за користування кредитом 254 087,44 грн; збитки, які складаються з колекторських послуг та послуг нотаріуса в загальній сумі 13 969,43 грн; штрафу - 44 085,64 грн; пені - 1 475,72 грн; 3 % річних - 4 949,22 грн; інфляційних втрат - 1 199,90 грн.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 50010369 від 28.08.2013 року в сумі 319 767,35 грн.

Заочним рішенням Лінінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.03.2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Порше Мобіліті" заборгованість за кредитним договором № 50010369 від 28.08.2013 року в сумі 319 767,35 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка не спростована відповідачем, а тому підлягає стягненню на користь позивача.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.09.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.03.2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Постановою Верхового Суду від 19.02.2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.09.2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при визначенні заборгованості за кредитним договором не врахував, що у виконавчому провадженні № 54923612 за виконавчим написом нотаріуса автомобіль, переданий в заставу ТОВ "Порше Мобіліті", був реалізований, а кошти перераховані на погашення заборгованості. Також на адресу заявника 05.10.2015 року була направлена вимога про дострокове повернення всієї суми кредиту, однак проценти нараховувались позивачем з 01.11.2015 року по 09.08.2016 року, що суперечить правовій позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду у справі № 444/9519/12-ц. Крім того, суд не надав належної правової оцінки висновку експерта, який би мав бути оцінений на рівні з іншими доказами, що свідчить про однобічність розгляду справи. Також заявник зазначає, що судом безпідставно стягнуті з нього на користь ТОВ "Порше Мобіліті" витрати на правову допомогу як збитки, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які належні, допустимі та достовірні докази того, що по справі приймав участь спеціальний суб`єкт - особа, яка надає правову допомогу, а також судами не перевірено відповідність розміру стягнутих витрат на правову допомогу Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду першої інстанції не відповідає указаним вимогам закону.

Судом першої інстанції установлено, що 28.08.2013 року між ТОВ "Порше Мобіліті" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 50010369, який складається з цього договору, загальних умов кредитування та графіку погашення кредиту, за умовами якого позичальник отримала кредит в розмірі 113 857,76 грн, що еквівалентно 14 001,20 доларам США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням - для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, номер кузова НОМЕР_1 , 2013 року випуску.

В цей же день між цими ж сторонами була укладена додаткова угода до кредитного договору від 28.08.2013 року, якою сторони домовилися про зміну строку кредиту з 60 місяців на 84 місяці.

Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 29.08.2013 року між ТОВ "Порше Мобіліті" та ОСОБА_1 був укладений договір застави № 50010369, згідно з яким остання передала в заставу банку автомобіль марки VW, модель Polo Sedan, номер кузова НОМЕР_1 , 2013 року випуску.

Згідно розрахунку, наданого ТОВ "Порше Мобіліті" у ОСОБА_1 , станом на 09.08.2016 року, утворилась заборгованість, яка становить 319 767,35 грн., з яких: 254 087,44 грн. - заборгованість за кредитом та процентами за користування кредитом; 13 969,43 грн. - збитки, які складаються з колекторських послуг та послуг нотаріуса; 44 085,64 грн. - штраф; 1 475,72 грн. - пеня; 4 949,22 грн. - 3 % річних; 1 199,90 грн. - інфляційні втрати.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач отримавши кредит не виконав зобов`язання щодо його своєчасного й повного повернення, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з останнього у повному обсязі.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598, статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 1050 ЦК України також передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Зі змісту позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що 05.10.2015 року на адресу ОСОБА_1 направлялась вимога про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором (т.1 а.с.61-62).

Зі змісту цієї вимоги вбачається, що банк просить, протягом 30 днів з дня отримання цієї вимоги, достроково повернути невиплачену суму кредиту, що разом станом на поточну дату становить 238 898,13 грн., що складається із: 188 251,53 грн. - дострокове повернення невиплаченої суми кредиту, що станом на поточну дату становить еквівалент 8 907,52 доларів США; 17 664,80 грн. - несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу); 4 873,39 грн. - штрафні санкції відповідно до ст. 8.3 Договору; 26 616,20 грн. - витрати понесені компанією з метою повернення простроченої заборгованості позичальника у відповідності до Договору; 1 492,21 грн. - компенсація страхових платежів відповідно до ст. 5.6 Договору.

Отже, зверненням 05.10.2015 року до позичальника з вимогою про дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, ТОВ "Порше Мобіліті" відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінило умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та порядку сплати процентів за користування кредитом та використав своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів (стаття 1048 ЦК України).

Такий правовий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постановах Великої Палати Верховного суду від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04.07.2018 року по справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ТОВ "Порше Мобіліті" просило стягнути з відповідача, зокрема, заборгованість за процентами за користування кредитом станом на 09.08.2016 року, пеню за порушення зобов`язань за кредитним договором.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що банк нараховував проценти на прострочену суму кредиту та неустойку й після закінчення строку дії договору.

Вказані обставини перевірені судом апеляційної інстанції, а тому доводи апеляційної скарги стосовно зміни строку виконання основного зобов`язання шляхом пред`явлення ТОВ "Порше Мобіліті" 05.10.2015 року вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, оскільки в такому випадку ТОВ "Порше Мобіліті" позбавлене права на нарахування процентів за користування кредитом та неустойки за кредитним договором після закінчення строку кредитування.

Крім того, апеляційним судом установлено та перевірено, що врахування ТОВ "Порше Мобіліті" при визначенні розміру заборгованості грошових коштів, отриманих від реалізації автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, номер кузова НОМЕР_1 , 2013 року випуску, переданого ним у заставу ТОВ "Порше Мобіліті" та перерахованих на погашення заборгованості.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01.10.2020 року було витребувано у ТОВ "Порше Мобіліті": належним чином завірений деталізований розрахунок заборгованості за тілом кредиту, по відсоткам за користування кредитом, штрафу та пені за кредитним договором № 50010369 від 28.08.2013 року, укладений між ТОВ "Порше Мобіліті" та ОСОБА_1 , з урахуванням зміни строку виконання основного зобов`язання шляхом пред`явлення ТОВ "Порше Мобіліті" 05.10.2015 року вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості, з обов`язковим наданням письмової інформації чи були враховані при визначенні розміру заборгованості грошові кошти, отримані від реалізації автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, номер кузова НОМЕР_1 , 2013 року випуску, переданого ОСОБА_1 у заставу ТОВ "Порше Мобіліті"; докази реалізації автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, номер кузова НОМЕР_1 , 2013 року випуску, переданого ОСОБА_1 у заставу ТОВ "Порше Мобіліті".

На виконання вказаної ухвали, ТОВ "Порше Мобіліті" надано деталізований розрахунок заборгованості, відповідно до якого вбачається, що 25.01.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О.C. на підставі заяви ТОВ "Порше Мобіліті" вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 50, яким запропоновано звернути стягнення на автомобіль. За рахунок коштів, отриманих від реалізації транспортного засобу, запропоновано задовольнити вимоги ТОВ "Порше Мобіліті" за невиплачену в період з 16.06.2015 року по 05.10.2015 року заборгованість на загальну суму 286 975,94 грн., з яких: дострокове повернення невиплаченої суми кредиту - 213 557,79 грн.; несплачені чергові платежі - 17 664,80 грн.; штрафні санкції за вимоги щодо сплати - 4 873,39 грн.; витрати понесені компанією з метою повернення простроченої заборгованості позичальника у відповідності до Договору - 26 616,20 грн.; компенсація страхових платежів відповідно до ст. 5.6 Договору - 1 492,21 грн.; за порушення умов Договору щодо дострокового повернення кредиту на вимогу Компанії, нараховано штраф в розмірі 20 % від суми кредиту, що складає 22 771,55 грн.

03 березня 2016 року на підставі зазначеного виконавчого напису постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Демською Г.С. відкрито виконавче провадження № 50387164.

В межах вказаного виконавчого провадження, 16.01.2018 року були проведені електронні торги з реалізації заставного майна, а саме автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 598 куб. см., рік випуску 2013 (а.с.43-44 т.3).

16 лютого 2018 року виконавче провадження № 54923612 було закінчено (а.с.46 т.3).

На рахунок стягувача 30.01.2020 року перераховано 175 585,45 грн. - сума отриманих грошових коштів від реалізації автомобіля на торгах (а.с.42 т.3).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням встановлених обставин у справі щодо зміни строку кредитування, пред`явлення 05.10.2015 року кредитором письмової вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості та отримання грошових коштів від реалізації автомобіля в рахунок погашення заборгованості, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, як було установлено судом апеляційної інстанції, що зверненням 05.10.2015 року до позичальника з вимогою про дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, ТОВ "Порше Мобіліті" відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінило умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та порядку сплати процентів за користування кредитом та використав своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, у той же час позивач нарахував 3 % річні та інфляційні втрати після 05.10.2015 року, тобто після закінчення строку кредитування.

Отже, позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для вирішення спору, достовірно не з`ясував розміру заборгованості за кредитним договором, не встановив строк закінчення договору, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у визначеному судом розмірі.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.03.2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що з ТОВ "Порше Мобіліті" на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума судових витрат по сплаті судового збору, сплачених останньою за подачу заяви про перегляд заочного рішення в розмірі 320,00 грн, що підтверджується квитанцією від 10.04.2017 року (т.1 а.с.198); апеляційної скарги в розмірі 5 276,18 грн, що підтверджується квитанцією від 06.11.2017 року (т.2 а.с.12); касаційної скарги в розмірі 9 593,02 грн, що підтверджується квитанціями від 12.10.2018 року та від 05.12.2018 року (т.2 а.с.100,169), а всього - 15 189,20 грн.

Керуючись ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2017 року - скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до кредитного договору - відмовити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 15 189,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко