Постанова

Іменем України

15 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 369/2593/18

провадження № 61-17247 св 21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представники ОСОБА_2 : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

треті особи: державний реєстратор управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Хаустов Андрій Альбертович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скляр Олександр Леонідович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Клименко Дмитро Борисович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2020 року у складі судді Ковальчук Л.М. та постанову Київського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Нежури В. А., Березовенко Р. В., Лапчевської О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Родовід Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: державний реєстратор управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Хаустов А. А., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скляр О. Л., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Клименко Д. Б., про визнання недійсними і скасування рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, договору іпотеки, договору про задоволення вимог іпотекодержателя, визнання права іпотеки на майно.

Позовна заява мотивована тим, що 20 серпня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 77.2/СЖ-303.07.1, за умовами якого, з урахуванням договору про внесення змін від 14 листопада 2007 року, банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію у розмірі 470 000 доларів США, зі сплатою 15 % річних, терміном до 20 серпня 2010 року.

20 серпня 2007 року на забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 3997, за умовами якого іпотекодавець передав банку в іпотеку належні йому на праві власності земельну ділянку, площею 0,1105 га, що розташована по АДРЕСА_1 та житловий будинок, розташований на вказаній земельній ділянці.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 березня 2012 року у справі № 2-4410/11 позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 20 серпня 2007 року № 77.2/СЖ-303.07.1 у розмірі 603 010,95 доларів США, що еквівалентно 6 932 721,80 грн. У рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на підставі договору іпотеки від 20 серпня 2007 року № 3997 на земельну ділянку, площею 0,1105 га, що розташована по АДРЕСА_1 та домоволодіння, що розташоване за вказаною адресою, шляхом примусового продажу зазначених предметів іпотеки. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 06 лютого 2013 року у вказаній справі апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 березня 2012 року скасовано у частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, у задоволенні цих позовних вимог відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

27 березня 2012 року на виконання вищевказаного судового рішення Києво-Святошинським районним судом Київської області видано виконавчий лист № 2-4410/2011 зі строком пред`явлення до виконання до 26 березня 2013 року. 11 вересня 2012 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Київській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 34225505 на підставі виконавчого листа № 2-4410/2011, виданого 27 березня 2012 року Києво-Святошинським районним судом Київської області.

18 вересня 2012 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Київській області винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 34225505, а 24 червня 2014 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № 34225505 із зазначенням можливості повторного звернення для виконання в строк до 24 червня 2015 року.

09 липня 2014 року банк повторно звернувся до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Київській області із заявою про відкриття виконавчого провадження. 14 липня 2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Київській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 44016783 на підставі виконавчого листа № 2-4410/2011. 25 травня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № 44016783. 28 вересня 2016 року банк знову звернувся до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Київській області із заявою про відкриття виконавчого провадження. 13 жовтня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 52653960 на підставі виконавчого листа № 2-4410/2011, а 07 червня 2017 року та 03 липня 2017 року державним виконавцем винесено постанови про арешт майна боржника ОСОБА_1 .

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 13 жовтня 2016 року.

Банк, отримавши у липні 2017 року вищезазначену скаргу ОСОБА_1 , довідався про те, що ОСОБА_1 відчужив іпотечне майно на користь ОСОБА_2 . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05 березня 2018 року державним реєстратором Управління державної реєстрації головного територіального управління юстиції у м. Києві Хаустовим А. А. винесено рішення від 18 квітня 2014 року про припинення іпотеки, номер запису про іпотеку: 5407925 (спеціальний розділ), а підставою вказано рішення суду у справі № 22ц/401/2014, видане 10 квітня 2014 року апеляційним судом Київської області; 29 травня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименком Д. Б. посвідчено договір іпотеки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , номер запису про обтяження: 5832389 - обтяжувач ОСОБА_2 , особа, майно/права якої обтяжуються ОСОБА_1 ; 29 травня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименком Д. Б. винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису про обтяження: 5832389 - обтяжувач ОСОБА_2 , особа, майно/права якої обтяжуються ОСОБА_1 ; 12 травня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, номер запису про право власності: 9013988; рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скляра О. Л. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень здійснено реєстрацію права власності за ОСОБА_2 , індексний номер: 19938301 - підстава договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 12 березня 2015 року серія та номер 496.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 12 травня 2015 року ОСОБА_1 , як іпотекодавець, у рахунок забезпечення виконання зобов`язань за нотаріально посвідченим договором позики, укладеним між ОСОБА_2 , як позикодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, передав у власність ОСОБА_2 домоволодіння, з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , житловою площею 93,6 кв. м, загальною площею 340,0 кв. м, яке розташоване на земельній ділянці, площею 0,1105 га, кадастровий номер :01:006:0026.

07 березня 2018 року банк звернувся до голови апеляційного суду Київської області із заявою про видачу копії рішення апеляційного суду від 10 квітня 2014 року у справі № 22ц/401/2014. 16 березня 2018 року апеляційний суд Київської області надав відповідь на вказану заяву, згідно з якою автоматизованою системою документообігу апеляційного суду Київської області встановлено, що справа № 22-ц/401/201 до суду не надходила, не реєструвалась та не розглядалась. Повідомлено, що протягом 2014-2017 років апеляційним судом Київської області надавались аналогічні відповіді щодо відсутності ухвалених судових рішень апеляційним судом, за якими здійснювалося виведення майна з-під обтяження.

Такими чином, вищевказаними протиправними діями відповідачів порушено права банку, як іпотекодержателя, оскільки ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором не погасив, договір іпотеки від 20 серпня 2007 року, укладений між банком та ОСОБА_1 є чинним, тому спірне іпотечне майно незаконно відчужено останнім. Банк не надавав згоду на укладення ОСОБА_1 договору іпотеки з ОСОБА_2 .

З урахуванням викладеного ПАТ «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Родовід Банк» просило суд визнати недійсним та скасувати: рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації головного територіального управління юстиції у м. Києві Хаустова А. А. від 18 квітня 2014 року про припинення іпотеки, номер запису про іпотеку: 5407925; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, внесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименка Д. Б. від 29 травня 2014 року, про зміни іпотеки (реєстрація нової іпотеки), номер запису про обтяження: 5832389; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, внесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Склярем О. Л. від 12 березня 2015 року, про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 , індексний номер: 19938301; договір іпотеки, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , серія та номер 975, виданий 29 травня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименком Д. Б., номер запису про обтяження: 5832389; договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 12 березня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Склярем О. Л. (зареєстровано в реєстрі за № 496), номер запису про право власності: 9013988. Також просило визнати право іпотеки АТ «Родовід Банк» на майно, яке розташоване по АДРЕСА_1 , загальною площею 340,3 кв. м, та земельну ділянку, площею 0,1105 га, що розташована за вказаною адресою.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2020 року позов ПАТ «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Родовід Банк» задоволено. Визнано недійсними та скасовано: рішення державного реєстратора управління державної реєстрації головного територіального управління юстиції у м. Києві Хаустова А. А. від 18 квітня 2014 року про припинення іпотеки, номер запису про іпотеку: 5407925; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, внесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименком Д. Б. від 29 травня 2014 року, про зміни іпотеки (реєстрація нової іпотеки), номер запису про обтяження: 5832389; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, винесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Склярем О. Л. від 12 березня 2015 року, про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 , індексний номер: 19938301; договір іпотеки, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , серія та номер 975, виданий 29 травня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименком Д. Б., номер запису про обтяження: 5832389; договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 12 березня 2015 року, посвідчений державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Склярем О. Л. (зареєстровано в реєстрі за № 496), номер запису про право власності: 9013988. Визнано право іпотеки ПАТ «Родовід Банк» на майно, яке розташоване по АДРЕСА_1 , загальною площею 340,3 кв. м та земельну ділянку, площею 0,1105 га, що розташована по АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що станом на 18 червня 2014 року правових підстав для припинення іпотеки за договором іпотеки від 20 серпня 2007 року, укладеним між банком та ОСОБА_1 , не існувало, оскільки рішення апеляційного суду Київської області від 10 квітня 2014 року у справі № 22-ц/401/2014, яке було підставою для винесення державним реєстратором Управління державної реєстрації головного територіального управління юстиції у м. Києві Хаустовим А. А. рішення від 18 квітня 2014 року про припинення іпотеки, не ухвалювалося. Банк не надавав згоди на передачу майна в іпотеку іншим особам, у тому числі на зміну чи припинення іпотеки.

29 травня 2014 року ОСОБА_1 у порушення прав банку повторно передав предмети іпотеки в іпотеку ОСОБА_2 без згоди на це банку, як іпотекодержателя, що призвело до зміни власника домоволодіння та земельної ділянки і порушення прав ПАТ «Родовід Банк».

Таким чином, районний суд дійшов висновку про те, що рішення державного реєстратора Хаустова А. А. про припинення іпотеки від 18 квітня 2014 року номер запису про припинення іпотеки 5407925, та всі наступні рішення державних реєстраторів, як похідні, слід визнати недійсними і вони підлягають скасуванню. Також, на підставі вищевказаних обставин недійсними є договір іпотеки від 29 травня 2014 року і договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 12 березня 2015 року, укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Оскільки банк фактично довідався про порушення своїх прав, припинення іпотеки у липні 2017 року під час розгляду у суді скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця, а з позовом звернувся до суду у березні 2018 року, то банк строк позовної давності, про застосування якого заявлено ОСОБА_2 , не пропустив.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 08 вересня 2021 рокуапеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що апеляційним судом Київської області рішення від 10 квітня 2014 року у справі № 22-ц/401/2014 не ухвалювалось, вказане судове рішення було підставою для винесення рішення державним реєстратором управління державної реєстрації головного територіального управління юстиції у м. Києві Хаустовим А. А. від 18 квітня 2014 року про припинення іпотеки, банк не надавав згоди на передачу спірного нерухомого майна в іпотеку іншим особам. Оскільки на підставі неіснуючого рішення апеляційного суду Київської області від 10 квітня 2014 року у справі № 22-ц/401/2014 державним реєстратором Хаустовим А. А. рішенням від 18 квітня 2014 року було припинено іпотеку, номер запису про припинення 5407925, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання такого рішення державного реєстратора недійсним та його скасування, а також про визнання недійсними усіх подальших рішень державних реєстраторів, щодо спірного нерухомого майна, які є похідними.

Посилання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на те, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства є безпідставними, оскільки основною вимогою ПАТ «Родовід Банк» є визнання недійсним договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , та визнання права іпотеки банку на спірне нерухоме майно. Інші позовні вимоги банку прямо залежать від визнання недійсним договору іпотеки, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , і визнанням права на іпотеку за ПАТ «Родовід Банк», тобто вони є взаємопов`язаними, тому підлягають розгляду разом у порядку цивільного судочинства.

ПАТ «Родовід Банк» стало відомо про припинення іпотеки лише у липні 2017 року під час розгляду скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця, тому строк позовної давності, про застосування якого заявлено ОСОБА_2 , не пропущено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 369/2593/18 з Києво-Святошинського районного суду Київської області.

У листопаді 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 грудня 2021 року справу за зазначеним позовом призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення районного та апеляційного судів не забезпечують ефективного захисту прав банку, оскільки скасування рішень державних реєстраторів і договору іпотеки, договору про задоволення вимог іпотекодержателя не є необхідним та достатнім для витребування майна від добросовісного набувача, а також порушують права ОСОБА_2 , який є добросовісним набувачем, шляхом позбавлення його права власності на майно.

ОСОБА_2 набуто право власності на спірне нерухоме майно на підставах, які не заборонені законом, а саме із оспорюваних банком правочинів. ОСОБА_2 не знав і не міг знати, що ОСОБА_1 не має законного права на відчуження спірного майна. Посилався на відповідну практику Європейського суду з прав людини та правові висновки Великої Палати Верховного Суду, у тому числі щодо застосування положень статей 387, 388 ЦК України.

Банк міг довідатися про порушення свого права, починаючи з 18 квітня 2014 року, з дати державної реєстрації припинення іпотеки та його обтяження, а отже, банк звернувся до суду з позовом у березні 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено ОСОБА_2 .

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

20 серпня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 77.2/СЖ-303.07.1, за умовами якого, з урахуванням договору про внесення змін від 14 листопада 2007 року, банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію у розмірі 470 000 доларів США, зі сплатою 15 % річних, терміном до 20 серпня 2010 року (а.с. 78-82, т. 1).

20 серпня 2007 року на забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 3997, за умовами якого іпотекодавець передав банку в іпотеку належні йому на праві власності земельну ділянку, площею 0,1105 га, що розташована по АДРЕСА_1 та житловий будинок, розташований на вказаній земельній ділянці (а.с. 83-89, т. 1).

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 березня 2012 року у справі № 2-4410/11 позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 20 серпня 2007 року № 77.2/СЖ-303.07.1 у розмірі 603 010,95 доларів США, що еквівалентно 6 932 721,80 грн. У рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на підставі договору іпотеки від 20 серпня 2007 року № 3997 на земельну ділянку, площею 0,1105 га, що розташована по АДРЕСА_1 та домоволодіння, що розташоване за вказаною адресою, шляхом примусового продажу зазначених предметів іпотеки. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 90-91, т.1).

Рішенням апеляційного суду Київської області від 06 лютого 2013 року, провадження № 22-ц/780/723/13, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 березня 2012 року скасовано у частині стягнення заборгованості за кредитним договором, у задоволенні цих позовних вимог відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

27 березня 2012 року на виконання вищевказаного судового рішення Києво-Святошинським районним судом Київської області видано виконавчий лист № 2-4410/2011 із строком пред`явлення до виконання до 26 березня 2013 року (а.с. 92, т. 1). 11 вересня 2012 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Київській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 34225505 на підставі виконавчого листа № 2-4410/2011, виданого 27 березня 2012 року Києво-Святошинським районним судом Київської області.

18 вересня 2012 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Київській області винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 34225505. 24 червня 2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Київській області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № 34225505 із зазначенням можливості повторного звернення для виконання в строк до 24 червня 2015 року. 09 липня 2014 року банк звернувся до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Київській області із заявою про відкриття виконавчого провадження. 14 липня 2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 44016783 на підставі виконавчого листа № 2-4410/2011. 25 травня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № 44016783. 28 вересня 2016 року банк звернувся до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Київській області із заявою про відкриття виконавчого провадження. 13 жовтня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 52653960 на підставі виконавчого листа № 2-4410/2011. 07 червня 2017 року та 03 липня 2017 року державним виконавцем винесено постанови про арешт майна боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05 березня 2018 року:

- державним реєстратором управління державної реєстрації головного територіального управління юстиції у м. Києві Хаустовим А. А. винесено рішення від 18 квітня 2014 року про припинення іпотеки, номер запису про іпотеку: 5407925 (спеціальний розділ) - підставою вказано рішення суду у справі № 22ц/401/2014, видане 10 квітня 2014 року апеляційним судом Київської області;

- 29 травня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименком Д. Б. посвідчено договір іпотеки, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , номер запису про обтяження: 5832389 - обтяжувач ОСОБА_2 , особа, майно/права якої обтяжуються ОСОБА_1 ;

- 29 травня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименком Д. Б. винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису про обтяження: 5832389 - обтяжувач ОСОБА_2 , особа, майно/права якої обтяжуються ОСОБА_1 ;

- 12 травня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, номер запису про право власності: 9013988;

- рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скляра О. Л. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень здійснено реєстрацію права власності за ОСОБА_2 , індексний номер: 19938301 - підстава договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 12 березня 2015 року серія та номер 496 (а.с. 102-113, т. 1).

Відповідно до нотаріально посвідченого договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 12 травня 2015 року ОСОБА_1 , як іпотекодавець, у рахунок забезпечення виконання зобов`язань за нотаріально посвідченим договором позики, укладеним між ОСОБА_2 , як позикодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, передав у власність ОСОБА_2 домоволодіння, з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , житловою площею 93,6 кв. м, загальною площею 340,0 кв. м, яке розташоване на земельній ділянці, площею 0,1105 га, кадастровий номер :01:006:0026 (а.с. 117-118, т. 1).

07 березня 2018 року ПАТ «Родовід Банк» звернулося до голови апеляційного суду Київської області із заявою про видачу копії рішення апеляційного суду від 10 квітня 2014 року у справі № 22ц/401/2014 (а.с. 127, т. 1).

16 березня 2018 року апеляційний суд Київської області за підписом заступника голови суду надав відповідь на вказану заяву, згідно з якою автоматизованою системою документообігу апеляційного суду Київської області встановлено, що справа № 22-ц/401/201 до суду не надходила, не реєструвалась та не розглядалась. Повідомлено, що протягом 2014-2017 років апеляційним судом Київської області надавались аналогічні відповіді щодо відсутності ухвалених судових рішень апеляційним судом, за якими здійснювалося виведення майна з-під обтяження (а.с. 128, т. 1).

17 серпня 2018 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 167-169, т. 1)

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У частині другій статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній до 16 січня 2020 року, яка діяла на час звернення з позовом у цій справі) унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Проте згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судових рішень у цій справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Водночас у пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом цієї норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19-ц, провадження № 61-13586 св 20.

Ураховуючи викладене, суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшли обґрунтованого висновку про визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора управління державної реєстрації головного територіального управління юстиції у м. Києві Хаустова А. А. від 18 квітня 2014 року, оскільки станом на 18 червня 2014 року правових підстав для припинення іпотеки за договором іпотеки від 20 серпня 2007 року, укладеним між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 , не існувало, так як рішення апеляційного суду Київської області від 10 квітня 2014 року у справі № 22-ц/401/2014, яке було підставою для винесення державним реєстратором оспорюваного рішення від 18 квітня 2014 року про припинення іпотеки, не ухвалювалося, тобто є підробленим.

Таким чином, суди дійшли правильного висновку про те, що оскільки рішення державного реєстратора Хаустова А. А. про припинення іпотеки від 18 квітня 2014 року номер запису про припинення іпотеки 5407925, є недійсним, тому також недійсними є усіх подальші рішення державних реєстраторів, щодо спірного нерухомого майна, які є похідними за своїм змістом.

Частиною першою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

У частині першій статті 13 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що предмет іпотеки може бути переданий в наступну іпотеку за згодою попередніх іпотекодержателів, якщо інше не встановлено попереднім іпотечним договором. Попередня іпотека має вищий пріоритет над наступними іпотеками. Наступна іпотека, предметом якої є декілька об`єктів, що належать різним особам і є предметом попередньої іпотеки, допускається за згодою власників усіх об`єктів нерухомого майна, переданих в спільну іпотеку.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема, на підставі судового рішення, рішення державного реєстратора не впливає на чинність іпотеки. Скасування судового рішення, рішення державного реєстратора, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі.

Запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, провадження № 12-44 гс 20.

Таким чином, суди встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшли вірного висновку про те, що банк згоди на передачу майна в іпотеку іншим особам, у тому числі на зміну, чи припинення іпотеки, не надавав, проте 29 травня 2014 року ОСОБА_1 повторно без законних на те правових підстав передав предмети іпотеки в іпотеку ОСОБА_2 без згоди банку, як іпотекодержателя, що призвело до зміни власника домоволодіння та земельної ділянки і порушення прав ПАТ «Родовід Банк».

Отже, суди дійшли правильного висновку про визнання недійсними договору іпотеки від 29 травня 2014 року і договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 12 березня 2015 року, укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про визнання права іпотеки ПАТ «Родовід Банк» на майно, яке розташоване по АДРЕСА_1 , загальною площею 340,3 кв. м, та земельну ділянку, площею 0,1105 га, що розташована за вказаною адресою.

Верховний Суд погоджується з висновком судів про те, що банк довідався про порушення своїх прав, а саме припинення іпотеки лише у липні 2017 року при розгляді у суді скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця, з цим позовом звернувся до суду у березні 2018 року, тобто у межах строку позовної давності, про застосування якого заявлено ОСОБА_2 , що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині.

Посилання касаційної скарги на відповідні правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо необхідності застосування положень статей 387, 388 ЦК України, на увагу не заслуговують, так як у цій справі наявні інші фактичні обставини, а саме у банку, як іпотекодержателя, відсутнє право на витребування іпотечного майна із чужого незаконного володіння на підставі положень статей 387, 388 ЦК України, оскільки АТ «Родовід Банк» не є власником такого майна.

Доводи касаційної скарги про те, що судові рішення районного та апеляційного судів про скасування рішень державних реєстраторів не забезпечують ефективного захисту прав банку, є безпідставними, оскільки запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру речових прав саме на підставі рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав, а отже, за відсутності такого рішення суду реалізувати рішення суду про визнання правочинів недійсними, тобто відновити порушені права позивача, буде неможливо. Таким чином, з метою реального захисту та відновлення порушених прав та охоронюваних законом інтересів ефективним способом захисту порушених прав позивача є скасування рішень державних реєстраторів, що відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16, провадження № 12-97 гс 18.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 вересня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець