Провадження № 2/761/32/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

секретаря судового засідання - Таратінова Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва заяву про закриття провадження у справі, яка подана в межах розгляду цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа : ОСОБА_2 про захист прав споживача шляхом визнання недійсним кредитного договору та зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 жовтня 2015 року матеріали позовної заяви було передано для розгляду судді Романишеній І.П.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду.

Розпорядженням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 травня 2016 року здійснено перерозподіл даної справи у зв`язку з перебуванням судді Романишеної І.П. на лікарняному.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 травня 2016 року справу було прийнято у провадження судді ОСОБА_3.

На підставі розпорядження щодо повторного автоматичного розподілу справи № 01-08-180 від 14 січня 2020 року, протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані на розгляд судді Фроловій І.В., у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_3 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2020 року справу було прийнято у провадження судді Фролової І.В.

09 грудня 2021 року відповідачем ОСОБА_1 було подано до суду клопотання про закриття провадження у справі.

Свою заяву обґрунтував тим, що 15 листопада 2021 року зобов`язання за Кредитним договором № К3S0GK15006210 виконано, кредит закрито.

23 квітня 2021 року набрав чинності Закон України № 1381-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валют».

19 липня 2021 року ОСОБА_1 у порядку, передбаченому Законом України № 1381-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», було подано відповідну заяву про проведення реструктуризації зобов`язань, передбачених договором з відповідними документами.

22 жовтня 2021 року ОСОБА_1 від Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» було надіслано листа-повідомлення про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації.

Відповідно до листа-повідомлення, сума заборгованості за Кредитом становить 399 841,17 грн. з кінцевим терміном.повернення Кредиту 12 жовтня 2031 року.

Станом на 15 листопада 2021 року вказана сума заборгованості Відповідачем сплачена, про що 18 листопада 2021 року отримано відповідну довідку про закриття кредиту.

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» у судове засідання своїх представників не направили, однак на адресу суду надійшли письмові пояснення про закриття провадження у справі.

Відповідно до вказаних пояснень зазначили, що 12.10.2021 року, після відкриття провадження по справі, було здійснено реструктуризацію заборгованості по кредитному договору № K3S0GK15006210 від 26.06.2007 року у відповідності до норм Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381-ІХ від 13.04.2021 року.

Враховуючи проведену реструктуризацію, 09.12.2021 року ОСОБА_1 було подано заяву про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку із відсутністю предмета спору.

В даному випадку, Банк не заперечує проти закриття провадження у справі в частині врегульованих питань між сторонами, а саме: погашення заборгованості по тілу кредиту, процентам за користування кредитом, комісією та пені, яка була перерахована у відповідності до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381-IX від 13.04.2021 року. Вказані спірні питання врегульовано сторонами.

Проте, під дію вказаного Закону не підпадає вирішення питання щодо реструктуризації заборгованості по штрафам на загальну суму 1 925,90 доларів США, які нараховано відповідно до п. 5.4. Кредитного договору. В цій частині позовних вимог Банк заперечує проти закриття провадження у справі.

Також, Банк просить у разі закриття провадження по справі стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 322,05 грн., який сплачено Банком при подачі позову до суду, оскільки спір між сторонами вирішено під час розгляду справи по суті та після закриття підготовчого провадження по справі.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, повідомлялися судом належним чином.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наведені відповідачем підстави для закриття провадження у цивільній справі, суд приходить до наступних висновків.

Зі змісту статті 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу сторони у справі на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами щодо предмета спору (частина 3 статті 13 ЦПК України), а суд на засадах змагальності сторін, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, може лише сприяти учасникам судового процесу в реалізації таких прав, ураховуючи при цьому засади (принципи) верховенства права, рівності учасників процесу перед законом та судом.

За змістом положень пункту 2 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Позов у цивільному процесі - це письмово оформлена і адресована суду письмова вимога, що складається з вимоги процесуального характеру та вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право). А предмет позову - це матеріальний зміст цієї вимоги.

Таким чином, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняте судове рішення. Цей матеріальний зміст позовних вимог позивача, проявляється в матеріально-правовій заінтересованості - отримати певне матеріальне благо.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

З урахуванням наведеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Додатково суд враховує, що відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З огляду на підхід, який Велика Палата Верховного Суду застосувала у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, слід відступити від висновку, сформульованого у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів: 1 Іершої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, провадження № 61-2018св19; Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19, провадження № 61-1807св20; Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20, провадження № 61-9658св20, конкретизувавши цей висновок так, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

Як зазначено у Постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №755/10947/17, «Велика Палата Верховного Суду зазначає, шо незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.»

Таким чином, при вирішенні цієї справи, слід враховувати вищезазначені Постанови Верховного суду України, як останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно обставин справи вбачається, що станом на 15 листопада 2021 року сума заборгованості Відповідачем сплачена, про що 18 листопада 2021 року отримано відповідну довідку про закриття кредиту.

Враховуючи предмет позову та суб`єктний склад учасників справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження у цивільній справі, оскільки наведені відповідачем обставини та долучені до справи докази, свідчать про відсутність предмета спору, що дає підстави для застосування положень п. 2 ч.1 ст.255 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.256 Цивільного процесуального кодексу України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Згідно ч.2 ст. ст.255 Цивільного процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 255, 256, 258-261, 263, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про закриття проваження - задовольнити.

Закрити провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа : ОСОБА_2 про захист прав споживача шляхом визнання недійсним кредитного договору та зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1 322,05 (одна тисяча триста двадцять дві гривні 05 копійок) гривень.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Реквізити сторін:

Акціонерне товариства Комерційний Банк «Приватбанк», адреса місця знаходження - 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ,

ОСОБА_1 , адреса місця проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

ОСОБА_2 , адреса місця проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: