Справа № 529/817/20
Провадження № 2/529/14/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - Петренко Л.Є.

при секретарі - Скрипник Р.А.

за участю позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження, в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів за минулий період, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, починаючи з грудня 2019 по липень 2020, коли відповідач не приймав участь у вихованні та утриманні сина, а також з серпня 2020 року і до досягнення повноліття дитини.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач ОСОБА_1 вказує, що відповідач ОСОБА_2 як батько її неповнолітнього сина ОСОБА_4 не виконує свого обов`язку по його утриманню, останній знаходиться на повному її забезпеченні.

Також позивач ОСОБА_1 в позові зазначає, що відповідач ОСОБА_2 з грудня 2019 року не приймав участі в утриманні спільного сина ОСОБА_4 , як наслідок вказаного вона зверталась до суду у березні 2020 з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем та стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , однак вказаний позов за її заявою залишено без розгляду, а сторонами прийняті міри для примирення. Відповідач з липня 2020 знову почав проживати з нею та сином ОСОБА_4 . Однак, через місяць сторони знову припинили своє спільне проживання, при цьому відповідач припинив виконувати свої обов`язки по утриманню спільної дитини, у зв`язку з чим позивачка просить стягнути з нього аліменти за минулий час, а саме з грудня 2019 року по липень 2020.

Тому з цих підстав позивач просить задовольнити її позовні вимоги та стягувати на утримання їхньої спільної неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 1/4 частину усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та аліменти за минулий період з грудня 2019 року по липень 2020 року та з серпня 2020 до повноліття дитини.

09.11.2020 постановлено ухвалу про залишення позову без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків, які нею усунуто 19.11.2020.

23.11.2020 ухвалою судді відкрито провадження по справі та визначено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

14.12.2020 ухвалою суду залучено до участі в розгляді справи, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог ОСОБА_3 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові та просила їх задовольнити в повному обсязі, додатково пояснила, що відповідач з грудня 2019 року припинив спільне проживання з нею, потім у серпні 2020 один місяць проживав з ними, але налагодити життя їм не вдалося. З грудня 2019 року відповідач взагалі не приймає участі в утриманні сина ОСОБА_4 , який постійно проживає разом з нею та повністю перебуває на її утриманні. Шлюб між нею та відповідачем розірвано рішенням суду від 13.01.2021. Також зазначила, що неодноразово зверталася усно та через смс-повідомлення до відповідача з вимогами надання коштів на утримання сина, однак він коштів не надає.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає частково та просить стягувати з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частини доходів, зважаючи на те, що він вже сплачує аліменти на утримання іншого сина на користь ОСОБА_3 .

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, а до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Разом з вказаною заявою ОСОБА_3 подала до суду належно завірену копію довідки про заборгованість відповідача ОСОБА_2 по аліментах, які він згідно рішення Диканського районного суду зобов`язаний сплачувати на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 . Заперечення проти позову відсутні.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідач ОСОБА_2 є батьком неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 28.07.2017 Київським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Як вбачається із довідки, виданої виконавчим комітетом Зуєвецької сільської ради Миргородського району Полтавської області від 23.10.2020, неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Як встановлено в судовому засіданні позивач самостійно утримує їхню спільну з відповідачем неповнолітню дитину, ОСОБА_2 не приймає участі в матеріальному забезпеченні сина ОСОБА_4 , хоча це є його обов`язком. Такі обставини не спростовані відповідачем.

Згідно рішення суду з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 - третьої особи по справі, стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 1/4 частини всіх видів доходів і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно частини 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 181 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до вимог закону розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дитини, то кошти на його утримання (аліменти) присуджує суд.

Відповідно до положень частини 1 статі 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом.

Суд звертає увагу на те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, виходячи з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього.

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню із відповідача ОСОБА_2 , суд приймає до уваги той факт, що максимальний розмір аліментів, які підлягають відрахуванню з боржника відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи (абз. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р.).

Тому, з в рахуванням розміру вже існуючих аліментних зобов`язань, суд прийшов до переконання, що розмір аліментів на утримання сина відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має становити 1/6 частину всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Також позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти і за минулий час, а саме з грудня 2019 року до липень 2020 року та з серпня 2020, посилаючись на те, що відповідач не приймав участі в утриманні спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років - ч.2 ст. 191 СК України.

У даному випадку, ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Згідно статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 в березні 2020 року зверталася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з відповідача, однак позовна заява ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава залишена без розгляду.

Однак, сам факт звернення з позовом до суду не доводить неможливість одержання нею аліментів з відповідача ОСОБА_2 через ухилення останнього від їх сплати.

Будь-яких інших доказів на підтвердження таких обставин позивачкою по справі не надано та відповідно суду не доведено, що нею вживались певні заходи для отримання аліментів з відповідача з грудня 2019 року по липень 2020. Сам по собі факт не проживання останнього з позивачем та спільною неповнолітньою дитиною не може розцінюватись як ухилення ОСОБА_2 від участі в утриманні дитини.

При цьому, суд не бере до уваги письмові пояснення ОСОБА_2 , наявні у матеріалах справи, оскільки вказана особа не була допитана судом безпосередньо, не викликалась до суду як свідок, а позивачкою відповідних клопотань не заявлено.

Враховуючи те, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачка з грудня 2019 року та до подання даного позову вживала заходів щодо отримання аліментів від відповідача та ухилення останнього від їх сплати, не надано, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 за минулий період.

Враховуючи, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати судового збору, а позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають частковому задоволенню, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь держави.

Керуючись ст. ст. 263-265, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів за минулий час, задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , не працюючого), на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку /доходу/, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 листопада 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 908 /дев`ятсот вісім/ грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду або через Диканський районний суд Полтавської області.

Повний текст рішення складено 26.02.2021

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання- АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 :

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса проживання - АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог: ОСОБА_3 , адреса проживання - АДРЕСА_3 .

Головуюча: Л.Є. Петренко