Справа № 755/3508/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.,

за участю секретаря - Передрій І.В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

представник заявника - адвокат Чаплієва К.В.,

заінтересована особа - не з`явився,

представник заінтересованої особи - адвокат Лисак Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м.Києва в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису.

Згідно заявлених вимог, заявник просить суд видати обмежувальний припис, яким вжити захід тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покладання на нього обов`язку, а саме: заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців.

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що заявник та заінтересована особа перебували в стосунках, від яких народився син - ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя не склалось, заявник з дитиною проживають окремо від заінтересованої особи. Рішенням Шосткинського районного суду Сумської області від 22 травня 2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в та на утримання заявника. Після ухвалення судом вказаного рішення ОСОБА_2 почав періодично дзвонити заявникові, відправляти СМС-повідомлення з погрозами фізичної розправи, погрозами відібрати у неї сина, нецензурною лексикою, вживанням принизливих слів. Заявник зазначає, що станом на сьогодні ОСОБА_2 продовжує вчиняти психологічне насилля по відношенню до заявника. Заявник вказує, що ОСОБА_2 вчиняє психологічне насильство щодо неї протягом тривалого часу, не зважає на звернення заявника до поліції та до нього з проханням припинити вчиняти протиправні дії, погрожує розправою. Зважаючи на викладене, заявник переконана, що вірогідність продовження та повторення вчинення психологічного насильства є дуже високо.

Відповідно до ч.1 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі.

Заявник ОСОБА_1 та її представник - адвокат Чаплієва К.В. в судовому засіданні підтримали заяву та просили її задовольнити з підстав, викладених у заяві.

Заявник ОСОБА_1 суду пояснила, що своїми СМС-повідомленнями ОСОБА_2 вчиняє психологічне насильство. Пояснила, що виконує рішення Шосткінської міської ради щодо визначення способу участі батька у вихованні сина, проте ОСОБА_2 вказане рішення не виконує, звертається з приводу зустрічей коли заманеться. Після некоректної поведінки ОСОБА_2 при зустрічі з дитиною, заявник вирішила більше з ним не зустрічатися. Зазначила, що не може дати йому дитину, оскільки син не знає батька.

Представник заявника - адвокат Чаплієва К.В. надала пояснення аналогічні доводам, викладеним у заяві та додатково зазначила, що заявник вимушена звернутись до суду з даною заявою, оскільки ОСОБА_2 вчиняє психологічне насильство щодо заявника щоб завдати останній психологічного болю та страждань. Заявник виконує рішення Шосткінської міської ради щодо визначення способу участі батька у вихованні сина, не перешкоджає зустрічам, проте ОСОБА_2 звертається з приводу зустрічей коли заманеться. Заявник побоюється за свій стан здоров`я, що може отримати фізичну шкоду. Звернення до поліції результатів не дали. Зазначила, що ОСОБА_2 не позбавлений можливості бачити сина, може повідомляти про бажання зустрітись телеграмами.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Лисак Я.А.в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, подав заперечення на заяву, долучені до матеріалів справи (а.с.65-71) в яких зазначено, що з грудня 2019 року дитина проживала разом із матір`ю у місті Шостка Сумської області, але на даний час ОСОБА_1 переїхала до Києва, де живе в орендованій квартирі, постійно змінює адреси проживання що унеможливлює побачення та спілкування батька із своїм сином. Також Рішенням Шосткінської міської ради було визначено способи участі батька ОСОБА_2 у вихованні сина, призначено йому зустрічі з сином двічі на місяць, кожної першої та третьої суботи місяця, з 9:00 до 20:00. Однак ОСОБА_1 ухиляється виконувати вказане рішення, не дотримується графіку зустрічей батька та сина, взагалі не надає та переховує малолітню дитину. Між заявником та батьком вже досить довгий час триває конфліктна ситуація, суть якої полягає в порушенні матір`ю дитини прав батька на спілкування з своєю дитиною. Батько дитини, окрім свого законного права на побачення та виховання дитини від заявника нічого не вимагає, походження образ полягає у протизаконному утриманні матір`ю дитини та заборони на спілкування та виховання батьком дитини. На всі свята (день народження дитини, Новий рік, Різдво), при спробах приїхати на побачення з дитиною матір повідомляла, що вони від`їхали за межі Київської області у невідомому напрямку і що вдома їх немає. На тривалі вмовляння та прохання батька, надавати дитину хоча б раз у два тижні за місцем проживання батька у м. Києві в суботу чи неділю, без присутності матері, у відповідь отримує постійні відмови матері з тих чи інших причин. З огляду на вищезазначене у вихованні дитини заявник повноцінної участі не може брати у зв`язку з протиправними діями матері. Між ОСОБА_2 та матір`ю дитини вже тривалий час існує конфліктна ситуація, яка на даний момент не вирішена, з приводу ненадання дитини батькові для побачень та виховання, що іноді доходить до шантажу та маніпуляцій з боку матері. Матір дитини по-перше порушує право дитини на нормальний духовний розвиток та розвиток особистості, оскільки нормальним розвитком є такий, в якому беруть участь обоє батьків, якщо інше не встановлено судом. По-друге, порушує права батька, що передбачені ст. 141, 153,

157 Сімейного кодексу України, а саме право на особисте спілкування з сином, без присутності матері. Заявник неодноразово намагався вирішити питання побачень з дитиною мирним шляхом, але безуспішно. Окрім цього, на думку представника заінтересованої особи, подана заява не підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що взагалі унеможливить побачення з сином. Вважає, що ухвалення рішення про обмежувальний припис, щодо тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 буде протиправним оскільки: суперечитиме рішенню Шосткінської міської ради від 19.08.2020р.; ОСОБА_1 не визнана постраждалою особою, доказів що вказують на те що вона постраждала від ОСОБА_2 не надано, а батько дитини не може бути визнаний кривдником, оскільки в його діях відсутні протиправні дії щодо ОСОБА_1 , лише дії які породжують батьківський обов`язок виховувати та бачити свого сина, якого переховує у себе ОСОБА_1 ; порушуватиме права батька, що передбачені ст. 141, 153, 157 СК України, а саме право на особисте спілкування з сином, без присутності матері. В судовому засіданні представник надав пояснення аналогічні доводам викладеним у запереченнях та додатково пояснив, що ОСОБА_2 заздалегідь попереджує про необхідність побачень - відправляє СМС-повідомлення, проте через неправомірну поведінку заявника став вживати ненормативну лексику. Крім того, внаслідок невиконання заявником рішення ради, адвокати Пивоварова К.Г. направляли на адресу заявника відповідні заяви. Також зазначив, що з народження сина ОСОБА_2 бачив дитину декілька разів та позбавлений можливості нормальними словами довести свою позицію. В разі задоволення даної заяви ОСОБА_2 буде позбавлений можливості бачити сина.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і її вирішення, суд приходить до наступного.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначений главою 13 розділу IV «Окреме провадження» ЦПК України.

Відповідно до ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей).

В ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» наведено визначення термінів, які вживаються в цьому законі, зокрема:

- домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь;

- психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

- кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі;

- обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи;

- особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі;

- оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно ч.2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. (ч.2 та ст. 26 Закону)

У п. 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч.1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 (провадження № 61-3848св19), від 02 вересня 2020 року у справі

№ 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20) та від 10 лютого 2021 року у справі

№ 761/49109/19 (провадження № 61-9144св20).

Правилами глави 13 ЦПК України визначено, що розгляд справ про видачу і продовження обмежувального припису провадиться в порядку окремого провадження, а правилами ст. 294 цього Кодексу встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України)

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Брати участь у доказовій діяльності можуть усі особи, які беруть участь у справі, це їх право. Однак доказування кожної обставини, яка має значення для ухвалення рішення у справі, на підставі закону стає обов`язком певного суб`єкта. У процесуальній діяльності небайдуже, хто зобов`язаний бути активним у встановленні факту, оскільки завжди має бути можливість покласти наслідки його недоведеності на когось із учасників процесу.

Розподіл і роз`яснення сторонам їх обов`язку щодо доказування - це функція суду в рамках юрисдикційної процедури, це завдання суду організувати дійсно змагальний процес. Розподілити тягар доказування у справі - це означає зробити припущення про наявність або відсутність юридичних фактів на користь однієї із сторін. Якщо противна сторона твердженнями і доказами не може переконати суд у хибності такого припущення, то припущення трансформується у твердження про наявність відшукуваного факту, яке буде відображено у мотивувальній частині судового рішення.

За змістом ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висуваючи вимогу про видачу обмежувального припису стосовно кривдника - ОСОБА_2 , заявник посилається на наявність обставин, які доводять застосування до неї особисто психологічного насильства, а саме: висловлювань та написання образ, погроз фізичної розправи, відібрання сина, а оскільки агресія ОСОБА_2 щоразу посилюється, заявник переконана у вірогідності продовження психологічного насильства останнього щодо неї.

Частиною 2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначається, зокрема, такий захід тимчасового обмеження прав кривдника, як заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Судом встановлено що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживали певний час, що визнано учасниками судового розгляду, тому не потребує доказування в силу ст. 82 ЦПК України.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Рішенням Шосткинського районного суду Сумської області від 22 травня 2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі

ј частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 19 лютого 2020 року та до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на утримання ОСОБА_1 в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, до досягнення сином ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, починаючи стягнення з 19 лютого

2020 року (а.с.10-13).

ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_1 на підставі договору найму (оренди) житла від 21 вересня 2020 року (а.с.38-42). Проживання дитини із заявником не заперечується учасниками справи, через що не потребує доказування в силу ст. 82 ЦПК України.

Рішенням Шосткинської міської ради визначено способи участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановлено порядок спілкування з дитиною (а.с.73).

Виходячи із загального обсягу доказів, які долучено заявником разом із заявою про видачу обмежувального припису та представником заінтересованої особи - до заперечень на заяву, досліджених в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що заявник не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства щодо неї особисто внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 , а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо останнього обмежувального припису, що є її процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України.

Так, сам факт звернення заявника до органів поліції (а.с.14-22) свідчить про наявність конфлікту між заявником та заінтересованою особою та не підтверджує факт вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29 серпня

2019 року у справі № 640/23804/18 (провадження № 61-3848св19), від 02 вересня

2020 року у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20) та від 10 лютого

2021 року у справі № 761/49109/19 (провадження № 61-9144св20).

На час розгляду даної справи відсутня інформація про доведення у встановлений законодавством спосіб протиправних дій ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

З цього приводу слід також зазначити, що з приводу невиконання заявником рішення Шосткінської міської ради, представники ОСОБА_2 неодноразово звертались до органів поліції (а.с.75-зворот, а.с.78, 79, 81) та до служби у справах дітей та сім`ї (а.с.76, 77, 80, 83, 85).

Вирішуючи питання належності та допустимості наданого суду доказу - диска

СD-R, який долучено заявником (а.с.37), аудіо-записи з якого відтворенні в судовому засіданні, суд вважає дані записи таким, що не можуть слугувати доказами вчинення ОСОБА_2 психологічного тиску відносно заявника, оскільки аудіо-записи, зафіксовані на диску, не містять записів про осіб (їх прізвища, посади), які здійснювали ці записи, відсутні дані щодо самих пристроїв та їх технічних характеристик, якими здійснено аудіо-записи, не зафіксовано дату та час проведення аудіо-записів, з наданих записів неможливо встановити коло осіб, між якими відбувались зафіксовані на записах спілкування.

Що стосується долучених до заяви фотознімків СМС-повідомлень, то за їх змістом, СМС-листування відображає правомірне намагання ОСОБА_2 побачитись з сином, у тому числі й в часи, визначені рішенням Шосткінської міської ради. Вони не містять відображення фактів вчинення ОСОБА_2 фізичного, економічного та/або психологічного насильства відносно ОСОБА_1 в розумінні Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки відображені в них висловлювання ОСОБА_2 не є такими що можуть викликали у заявника побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинити емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди її психічному здоров`ю.

За змістом положень ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Щодо обраного заходу обмежувального припису, слід зазначити, що визначені заявником заходи тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків шляхом заборони вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, то визначений заявником спосіб захисту, в разі його застосування, фактично призведе до порушення визначених Сімейним кодексом України прав ОСОБА_2 на виховання сина та спілкування з дитиною, що є не припустимим.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (ч.3 ст. 26 цього Закону).

Вказані ризики також не доведені заявником.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України заявник не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення ОСОБА_2 психологічного насильства відносно неї, а також ризиків настання насильства у майбутньому, томузаява ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», статями 258, 259, 263-265, 293, 294, 3501-3508 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

У задоволені заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису - відмовити.

Копії повного рішення суду вручити учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. Учасникам справи, які не були присутні у судовому засіданні, копію рішення суду надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

С у д д я