Справа № 690/48/18
Провадження № 2/690/2/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2021 року м. Ватутіне

Ватутінський міський суд Черкаської області

у складі: головуючого - судді Здоровила В.А.

за участю секретарів Вельган А.І.

Руденко В.М.

Мельник С.В.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Ватутіне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Ватутінського міського нотаріального округу Черкаської області Побіянська Неллі Борисівна, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним -

в с т а н о в и в:

представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 у позовній заяві просив суд визнати недійсним заповіт, як розпорядження на випадок смерті, складений ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який посвідчений 16.06.2016 приватним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу Черкаської області Побіянською Н.Б., посилаючись на те, що позивач ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та після смерті матері вона є її спадкоємцем. Маючи намір прийняти спадщину після смерті матері, позивач звернулася до приватного нотаріуса Ватутінського міського нотаріального округу Черкаської області Побіянської Н.Б. з заявою про прийняття спадщини. Разом з нею до нотаріуса звернувся також її брат ОСОБА_4 .. Інші спадкоємці заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 не подавали. Нотаріус повідомила ОСОБА_2 про наявність заповіту, який посвідчений нею ж, та який залишила за життя спадкоємець ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 , що позбавило ОСОБА_2 права на спадщину, як спадкоємця за попереднім заповітом від 25.11.2015, зареєстрованого секретарем виконкому в с.Соколівочка, Тальнівського району, Черкаської області. Нотаріус не надала ОСОБА_2 для огляду копію заповіту, разом з тим повідомила, що у неї залишається можливість реалізувати право на обов`язкову частку у спадщині. Вже в суді позивач отримала копію заповіту від 16.06.2016 та інші витребувані судом документи, ознайомившись із змістом заповіту виявила, що в заповіті відсутні відомості про посвідчувальний напис нотаріуса та про реєстрацію останнього у відповідному реєстрі, він був складений у присутності двох свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ними прочитаний вголос та підписаний власноручно ними та ОСОБА_7 у присутності нотаріуса.

Підставою оспорювання заповіту на користь ОСОБА_3 є те, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі, а оспорюваний заповіт на переконання позивача не був підписаний особисто заповідачем ОСОБА_7 через вік та стан здоров`я, та підпис, який міститься в ньому не належить останній, і є таким, що виконаний іншою особою з наслідуванням почерку померлої, а свідки зазначені в ньому навмисно для виду та надання документу переконливості.

Позивач ОСОБА_2 протягом останніх 20-ти років самостійно доглядала за своєю матір`ю ОСОБА_7 , оскільки фактично проживала за адресою її проживання, виконувала всі функції по господарству, доглядала за худобою, обробляла присадибну ділянку, готувала їсти, підтримувала порядок в будинку, допомагала матері з ліками та всім іншим, однак її сестра ОСОБА_3 не доглядала за матір`ю близько 15 років та у березні 2015, коли ОСОБА_2 не було вдома, ОСОБА_3 приїхала та забрала матір, яка вже на той час перебувала в безпорадному стані за станом здоров`я, мала зниження пам`яті, внаслідок чого забувала дати, події, не впізнавала родичів, у неї діагностували атеросклероз та інші хронічні хвороби, вона вживала періодично транквілізатори, часто знаходилася у збудженому стані. ОСОБА_7 25.11.2015 склала заповіт на користь позивача ОСОБА_2 та намірів змінювати його не мала, у неї не було жодних підстав складати новий заповіт на користь відповідача ОСОБА_3 , оскільки остання взагалі не цікавилася життям матері. На момент вчинення останнього заповіту ОСОБА_7 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Позивач запевняє, що підпис « ОСОБА_10 » та напис « Заповіт прочитано мною вголос і підписано особисто», які виконані кульковою ручкою в графі підписи оспорюваного заповіту від 16.06.2016 не схожі на почерк та підписи ОСОБА_7 та не належать їй. Справжні підписи містяться в документах підписаних за життя особисто ОСОБА_7 , а саме: заповіті від 10.05.1993, договорі оренди землі від 24.03.2000, паспорті ОСОБА_12 , заповіті від 07.11.2005, заповіті від 14.12.2006, договорі оренди землі від 12.02.2007, акті про передачу та прийом земельної ділянки від 12.02.2007 та заповіті від 25.11.2015.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, позивач подала до суду заяву, в якій просить судове засідання провести без участі позивача та її представника, просить взяти до відома, що повноваження ОСОБА_6 в якості її представника є припиненими.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 в судовому засіданні просили суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , після її смерті відкрилася спадщина, а тому відповідач, як спадкоємець звернулася до приватного нотаріуса Ватутінського міського нотаріального округу Черкаської області Побіянської Н.Б. з заявою про прийняття спадщини, було відкрито спадкову справу 13/2017 від 20.02.2017. Крім неї з заявами про прийняття спадщини звернулися також інші діти спадкодавця ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .. Постійним місцем проживання ОСОБА_7 з народження до 2016 було с.Соколівочка, Тальнівського району, Черкаської області, місцем проживання її сестри ОСОБА_2 було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , де вона фактично і проживала, що не заважало позивачу здійснювати контроль за будь-якими діями матері, втручатися у її відносини з іншими дітьми. Позивач постійно намагалася протидіяти спілкуванню її з матір`ю, неодноразово озвучувала їй погрози. Мати скаржилася на ставлення ОСОБА_2 до неї, на примушування вживати невідомі їй препарати та на самопочуття після них. Також мати жалілася, що сестра забирає у неї кошти та не дозволяла розпоряджатися ними самостійно, вона ображала матір та привселюдно могла звинуватити у слабоумстві. А тому відповідач і змушена була забрати матір до себе у м.Ватутіне, Черкаської області, де мати отримувала весь необхідний догляд, медичну допомогу, на обліку у психіатра вона не перебувала, була при здоровому глузді, усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, самостійно проявила ініціативу, зокрема до складання нового заповіту. ОСОБА_7 самостійно, добровільно, без будь-якого тиску проявила бажання вчинити згаданий правочин та підписала його у присутності нотаріуса та двох свідків. Отже на момент вчинення правочину вона не перебувала в стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій або не могла керувати ними. А тому відповідач та її представник вважають, що заповіт від 16.06.2016 складений згідно закону та скасуванню не підлягає.

Третя особа приватний нотаріус Ватутінського міського нотаріального округу Побіянська Н.Б. не підтримує заявлені вимоги позивача та пояснила, що ОСОБА_7 24.06.2016 змінила реєстрацію місця проживання по АДРЕСА_2 на АДРЕСА_2 , де і проживала фактично до дня смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті була відкрита спадкова справа 20.02.2017, яка на даний час провадженням не закрита.

Оспорюваний заповіт не позбавляє ОСОБА_2 права на спадщину, оскільки вона є особою пенсійного віку та має право на обов`язкову частку, однак для оформлення свідоцтва ОСОБА_2 не з`являється. Заповіт ОСОБА_7 від 16.06.2016 був складений та підписаний у її присутності та у присутності двох свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ОСОБА_7 чітко висловила свою волю, вказавши яке саме майно і кому вона заповідає, повідомила про факт наявності іншого заповіту та висловила намір його замінити, при цьому пояснювала, що між нею та ОСОБА_2 склалися неприязні стосунки. Складений заповіт містить всі необхідні реквізити, зокрема посвідчувальний напис та внесений до спадкового реєстру 16.06.2016. За наслідками проведених досліджень не встановлено факту, що підпис в заповіті від 16.06.2016 не належав ОСОБА_7 , а тому вважає, що в позові слід відмовити.

Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, причину неявки в суд не повідомили. Заслухавши думку учасників судового засідання судом було постановлено розглядати дану справу у відсутності третіх осіб.

Заслухавши представника позивача ОСОБА_6 , відповідача ОСОБА_3 , її представника - адвоката Гуденка Є.А., третю особу ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7 , жителька м.Ватутіне, Черкаської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (т.1 а.с.8). Після її смерті відкрилася спадщина.

Діти ОСОБА_7 - дочка ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 звернулися до приватного нотаріуса Ватутінського міського нотаріального округу Побіянської Н.Б. з заявами про прийняття спадщини після смерті матері та 20.02.2017 була відкрита спадкова справа, що стверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 20.02.2017 (т.1 а.с.17).

16.06.2016 приватним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу Побіянською Н.Б. було посвідчено заповіт, згідно якого ОСОБА_7 заповіла своїй дочці ОСОБА_3 усе своє майно (т.1 а.с.30). ОСОБА_7 підтвердила у присутності нотаріуса, що в дієздатності не обмежена, не перебуває в стані наркотичного сп`яніння, не має захворювань, які б перешкоджали усвідомлювати суть складеного заповіту. Заповіт складено в присутності двох свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , прочитаний ними в голос та підписаний власноручно. Заповіт складений та підписаний нотаріусом та заповідачкою.

Даний факт в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які пояснили, що дійсно вони були присутні 16.06.2016 при складанні ОСОБА_7 заповіту на користь своєї дочки ОСОБА_3 , вона перебувала в здоровому глузді і чітко розуміла значення своїх дій.

Згідно висновку експертизи №17-3/308 від 22.05.2019 (т.2 а.с.156-167) рукописні записи «Заповіт прочитано мною вголос і підписано особисто» та підписи від імені ОСОБА_7 у графі «ПІДПИСИ» у двох примірниках заповіту, складеному 16 червня 2016 року о 15 год. 20 хв. в м.Ватутіне Черкаської області і посвідченому приватним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу Черкаської області Побіянською Неллі Борисівною, зареєстровано в реєстрі за №1990, виконані ОСОБА_7 .

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті.

Як визначено в ст. 1234 ЦК України, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст.1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі.

Статтею 1248 ЦК України передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути в голос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам, відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

У постанові ВСУ від 09 січня 2019 року у справі №759/2328/16-ц зроблено висновок, що «нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

Оцінюючи доводи позивача про порушення складання заповіту від 16.06.2016 та його порядку посвідчення, суд звертає увагу, що позовна заява містить вимогу саме про визнання заповіту недійсним, однак, така позовна вимога може бути заявлена в разі коли предметом спору є оспорюваний правочин, натомість нікчемним заповіт за рішенням суду не визнається.

Згідно з ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Отже заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Таким чином дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Вказане слідує з практики ВСУ від 27 лютого 2020 року у справі №761/19304/17.

Суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів того, що за станом свого здоров`я заповідач ОСОБА_7 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при складенні спірного заповіту. Відповідні доводи є припущеннями позивача. Наявність в особи захворювань не може безсумнівно свідчити про неможливість такої особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, за відсутності відповідного висновку експертизи.

Інші докази на підтвердження зазначеного позивачем про не усвідомлення заповідачем ОСОБА_7 та про відсутність її підпису в момент складання заповіту значення своїх дій та їх керування, не подавалися, згідно висновку експертизи проведеної в межах даного провадження за ухвалою суду, підпис в заповіті належить саме ОСОБА_7 , і сумнівів не викликає.

Саме лише у разі, якщо при судовому розгляді буде встановлено відсутність волевиявлення особи на складення того чи іншого заповіту суд може визнати такий заповіт недійсним.

Отже, із заповіту від 16.06.2016, посвідченого приватним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу Побіянською Н.Б., який зареєстрований в реєстрі за № 1990 (т.1 а.с.91), вбачається, що він складений у письмовій формі, містить: місце, час та дату його складення , прізвище ім`я та по батькові заповідача та спадкоємця, зазначено дату та місце народження заповідача, місце його проживання, ідентифікаційний номер, саме заповідальне розпорядження спадкодавця, підпис спадкодавця, особу, яка посвідчувала заповіт із її підписом, дані про встановлення дієздатності заповідача, реєстрацію в реєстрі. Заповіт записано нотаріусом зі слів ОСОБА_7 , до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_7 і власноручно підписаний нею у присутності нотаріуса. При складанні та посвідченні заповіту були присутні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які у присутності нотаріуса прочитали заповіт уголос до підписання його заповідачем і поставили на заповіті свої підписи.

А тому, суд приходить до висновку, що заповідач ОСОБА_7 на момент складання заповіту ІНФОРМАЦІЯ_3 мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було вільним, відповідало її внутрішній волі та було спрямоване на настання наслідків, зазначених у заповіті на розпорядження належним її майном на випадок смерті, а також заповіт не суперечить інтересам спадкодавця та моральним засадам суспільства.

Відтак, суд прийшов до висновку про те, що заповіт відповідає вимогам законодавства, є обґрунтованим та відповідає волевиявленню спадкодавця ОСОБА_7 .

Також при судовому розгляді не було встановлено іншої невідповідності спірного заповіту за формою чи змістом вимогам законодавства, що б давало суду підстави констатувати нікчемність чи недійсність спірного правочину.

Відповідно до вимог ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ч.2 ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч.8 ст.83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

В ході судового розгляду, а саме встановлення обставин справи та перевірки їх наданими суду сторонами доказів, представником позивача та позивачем через канцелярію суду та електронною поштою надано копію висновку експерта №19/17/3-2/СЕ/19 від 05.12.2019 проведений в межах кримінального провадження №0000396 від 02.10.2018 (т.3 а.с.49-56), фотокопію консультативного висновку від 02.10.2020 (т.3 а.с.104-116), фотокопію висновку експертів №14972 від 22.10.2020 за результатами проведення почеркознавчої експертизи за заявою ОСОБА_2 від 05.10.2020 (т.3 а.с.117-137). Дані письмові документи суд вважає не можливо визнати прийнятними, належними та допустимими доказами у даній справі, оскільки вони зібрані стороною позивача поза межами даного провадження та надані суду з порушенням встановлених законом строків та вимог щодо їх оформлення.

Крім того позивачем та її представником неодноразово на електрону адресу суду надсилались клопотання про повторний допит свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та про призначення повторної посмертної судово-почеркознавчої експертизи. Дані клопотання судом були відхиленні, оскільки були безпідставними, необгрунтованими та заявлялися з єдиною метою затягування розгляду даної справи.

Оцінивши докази, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано належних та достатніх доказів того, що спірний заповіт, як різновид правочину, вчинений ОСОБА_7 16.06.2016 проти її справжньої волі, при складанні спірного заповіту було дотримано всі вимоги діючого законодавства щодо змісту та форми правочину, відтак позовні вимоги в частині визнання спірного заповіту недійсним, є безпідставними.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Ватутінського міського нотаріального округу Черкаської області Побіянська Н.Б., ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним.

Питання про стягнення судових витрат сторони не ставили.

На підставі викладеного, ст.203, 215, 219, 220, 222, 223, 224, 225, 1223, 1233, 1234, 1236. 1247, 1248, 1251, 1252, 1252, 1257 ЦК України та керуючись ст. 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Ватутінського міського нотаріального округу Черкаської області Побіянська Неллі Борисівна, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 26 лютого 2021 року.

Головуючий В.А.Здоровило