КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2021 року та додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2021 року у складі судді Чирки С.С.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 26 000 грн за неналежне виконання договору підряду.

Позов обґрунтовано тим, що у вересні 2020 року архітектор ОСОБА_2 запропонував свої послуги архітектора щодо виготовлення проекту житлового будинку з детальними специфікаціями всіх необхідних будівельних матеріалів та архітектурних рішень, встановивши вартість запропонованих підрядних робіт з виконання замовлення в сумі 26000 грн.

В процесі переговорів було погоджено та досягнуто згоди з усіх істотних умов договору підряду та відповідачем було направлено пропозицію укласти такий договір.

Сторони уклали договір підряду в усному спрощеному способі, шляхом обміну листами та телефонограмами, щодо виконання замовлення.

Отримавши повний розрахунок за виготовлене замовлення ОСОБА_2 направив проект позивачу.

На підставі отриманого роздрукованого проекту, було розпочато будівництво, проте керівник будівельної бригади виявив значні помилки та неточності в зазначеному проекті, що звісно суттєво вплинуло на хід будівництва, його планування та вартість будинку.

Позивач вказує, що неодноразово звертався до відповідача щодо якості виконання замовлення та усунень помилок, з якими останній погоджувався.

В ході будівництва продовжували випливати помилки, які завдали матеріального збитку. У зв`язку з чим позивач був змушений звернувся до іншого архітектора.

19.10.2021 року позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути частину коштів, які були сплачені за замовлення, останній відмовився їх повертати.

Отже, взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином виконати не зміг, що стало причиною звернення позивача з даною позовною заявою щодо захисту порушених своїх законних прав та інтересів.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2021 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Додатковим рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 10 000 грн.

В апеляційній скарзі на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2021 року ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, не правильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати вказане рішення районного суду та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Вказано, що суд не повністю дослідив матеріли справи, адже наданий в якості доказу проект будинку містить назву Проект, крім того він був направлений супровідним листом з виразом направляю «проект», а не проектні матеріали. Отже, ні в переписці ні при усній розмові, ні сам проект не містять відомостей, що це були саме проектні матеріали.

Зазначено, що суд не вірно дійшов до висновку, що позивач не довів, що між сторонами укладений договір підряду, предметом якого є саме розробка робочого проекту будівництва нового житлового будинку.

Крім того, вказано, що факт укладення договору взагалі не підлягав доказуванню, оскільки відповідач неодноразово підтвердив укладення договору та отримання за виконану роботу 26 000 грн, в тому числі підтвердження містяться в підписаному відповідачем відзиві на позовну заяву.

Також судом не враховано, що ст. 19 Закону України «Про архітектурну діяльність» стосується проектних робіт, виконання яких не потребує наявності відповідного кваліфікаційного сертифіката. Разом з тим, як зазначалось в позовній заяві відповідач має Кваліфікаційний сертифікат архітектора серії АA 000667 від 08.11.2012, крім того з 02.02.2016 зареєстрований як Суб`єкт господарської діяльності з основним видом діяльності «Діяльність у сфері архітектури», що в тому числі стало підставою згоди на співпрацю.

У відзиві на апеляційну скаргу на рішення суду від 22 червня 2021 року просить рішення районного суду залишити в силі, а апеляційну скаргу без задоволення. Вирішити питання судових витрат.

Крім того, скаржник не погоджується і з додатковим рішенням суду про задоволення заяви відповідача щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу з позивача в сумі 10 000 грн.

На вказане додаткове рішення позивач подав також апеляційну скаргу, якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у стягненні судових витрат.

Вказує, що стягнення 10 000 грн не є пропорційним ціні позову в сумі 26 000 грн., адже складає майже 40% від суми.

Стягуючи витрати на правничу допомогу, суд першої інстанції не врахував вимог закону та практики Європейського суду. Зокрема, судом взагалі не досліджено доказів на підтвердження дійсності витрат на правничу допомогу та не встановлено співмірність суми заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу і обсягом наданої допомоги.

Судом не досліджено, також що всі процесуальні документи підписані особисто ОСОБА_2 , а не адвокатом, фактично адвокат тільки була присутня у двох судових засіданнях. Отже, судом першої інстанції порушено принцип співрозмірності заявлених вимог Відповідача про стягнення 10 000 грн та фактично наданої правничої послуги.

Також судом першої інстанції не досліджено документи, що підтверджують оплату послуг. Зокрема, на підтвердження оплати договору про правничу допомогу надано дублікат(а не оригінал) квитанції від 15.04.2021 про оплату за договором про надання правничої допомоги № 29/01.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За положенням ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга рішення суду від 22 червня 2021 року не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходив х їх недоведеності.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач звернувся до відповідача щодо виготовлення проекту приватного житлового будинку.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, щодо стягнення з ОСОБА_2 26 000 грн, ОСОБА_1 вказав, що між ними було укладено договір підряду у спрощений спосіб, на підтвердження чого долучено електронну переписку та розписку про передачу грошових коштів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються книгою п`ятою розділом 11 главами 52, 53 Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

За змістом ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В абзаці другому частини другої ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 3 Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно п.12 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до п.п. 12, 13 ч.1 ст.1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; електронні дані - будь-яка інформація в електронній формі.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору, що встановлено п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 5-6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як правильно установлено судом першої інстанції з урахуванням долучених до справи доказів, відповідачем разом із позивачем було узгоджено розробку проектних матеріалів, що в розумінні ст. 19 ЗУ "Про архітектурну діяльність", не передбачає їх реалізацію.

А тому є обґрунтованими висновки суду проте те, що не є достатніми докази надані позивачем, які безспірно не підтверджують, що сторонами укладено договір підряду та узгоджено істотні його умови, передбачені законодавством для даного виду договору.

У долучених до справи повідомленнях відсутні відомості про домовленість між сторонами щодо чіткого предмету договору, а в переписці йде мова лише про вартість проектування та його поправки (а.с.4-13).

Відповідно до неспростовних доводів ОСОБА_2 проектні рішення були розроблені ним без конкретної прив`язки до будь-якої земельної ділянки, про що свідчить назва «Житловий будинок».

Крім того, дані проектні рішення було розроблено без прив`язки до вимог будь-якої стадії проектування передбаченої ДБН А.2.2-3- 2014.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про архітектурну діяльність" проект об`єкта архітектури розробляється під керівництвом або з обов`язковою участю головного архітектора проекту та/або головного інженера проекту, які мають відповідний кваліфікаційний сертифікат. Проект об`єкта архітектури завіряється підписом і скріплюється особистою печаткою головного архітектора проекту та/або головного інженера проекту, які мають кваліфікаційний сертифікат. Проектна документація на будівництво об`єктів, розроблена відповідно до містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, не підлягає погодженню з відповідними органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, органами охорони культурної спадщини, державної санітарно-епідеміологічної служби і природоохоронними органами. Проекти об`єктів архітектури затверджуються замовником. Затвердження проектів об`єктів архітектури, які споруджуються із залученням бюджетних коштів, коштів державних і комунальних підприємств, установ та організацій, а також кредитів, наданих під державні гарантії, здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Перед затвердженням проектів у випадках, визначених статтею 31 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", здійснюється оцінка їх впливу на довкілля та проводиться експертиза. До проведення експертизи архітектурного рішення проекту об`єкта архітектури обов`язково залучається архітектор, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат. Внесення змін до затвердженого проекту проводиться виключно за згодою автора проекту, а в разі відхилення від технічних умов - за погодженням з підприємствами, установами та організаціями, які надали такі технічні умови, та замовником. Внесення до затвердженого проекту змін, пов`язаних із зміною норм і правил, здійснюється за згодою замовника, якщо інше не передбачено законом. Особи, які беруть участь у розробленні проектів, не мають права проводити експертизу зазначених проектів, погоджувати їх або надавати дозвіл на виконання будівельних робіт за такими проектами. Забороняється вимагати від замовників рішення архітектурно-містобудівної ради для подальшого розгляду і погодження проектної документації.

Разом з тим, з долученого до матеріалів справи архітектурно-будівельного рішення житлового будинку, розробленого ОСОБА_2 на замовлення ОСОБА_1 вбачається, що він складається з ескізного проектування, визначення архітектурного образу будинку, фундаменти, кладочні плани, плани перекриттів, плани покрівлі та розробка її конструктиву, фасади, рішення з водопостачанням та каналізацією, ескіз на сходи.

З урахуванням долучених до справи доказів, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що предметом домовленостей між сторонами було розроблення проектних матеріалів згідно вимог ст.19 Закону України «Про архітектурну діяльність», а не проекту під нове будівництво житлового будинку.

Твердження апеляційної скарги про те, що відповідач має свідоцтво архітектора, а тому долучені матеріали є проектом під будівництво, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу, остільки наявність кваліфікаційного сертифікату не забороняє виконувати проектні роботи без прив`язки до вимог будь-якої стадії проектування, про що свідчить назва проекту «житловий будинок», без його конкретного розташування та адреси земельної ділянки, її кадастрового номеру.

У справі відсутній будівельний паспорт на будинок та вихідні дані, які б свідчили про укладення між сторонами договору для підготовки проекту під конкретне будівництво, а отриманий проект був би підставою для офіційного будівництва будинку.

Не подано й повідомлення про початок будівельних робіт, що передбачено положеннями п.1 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Отже, жодними офіційними документами не підтверджено початок позивачем будівельних робіт на підставі розроблених відповідачем проектних рішень, не зазначено адреси та кадастрового номеру земельної ділянки, де вони використовуються.

Матеріалами справи доведено, що предметом домовленостей сторін було розроблення саме проектних матеріалів.

У справі відсутні чітко прописані критерії проектних матеріалів, точності проведених розрахунків специфікації та їх деталізації, прописаних вимог щодо оформлення даного проектного продукту та стадії розробки, що виключає висновки про заподіяння відповідачем збитків неналежним виконанням умов договору.

За таких обставин, колегія суддів визнає необґрунтованими твердження апеляційної скарги про узгодження між сторонами робочого проекту, який необхідно саме для будівництва житлового будинку у розумінні вимог чинного законодавства та ДБН.

Відповідно до справи, позивачем не зазначено жодних порушень державних норм, допущених відповідачем, а також не використано як матеріали для намірів забудови та отримання будівельного паспорту на об`єкт будівництва.

Окрім цього, позивач просить стягнути кошти за неналежне виконання умов договору підряду, який у справі відсутній, в той час як вимоги про визнання його укладеним не заявлено.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав до задоволення позову відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться у значній мірі до переоцінки доказів у справі.

Інші доводи та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Що стосується апеляційної скарги на додаткове рішення суду про відшкодування 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи статтю 28 Правил адвокатської етики (затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017) необхідно дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до положень ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення, або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підтвердження понесених витрат на послуги адвоката під час розгляду справи, ОСОБА_2 долучено до справи договір про надання правничої допомоги № 29/01 від 29 січня 2021 року, акт прийому передачі наданих послуг від 18.06.2021 року, дублікат квитанції від 15.04.2021 року на суму 10 000грн (а.с.99-104).

Із акту прийому-передач послуг до договору про надання правничої допомоги, убачається, що адвокатом надані наступні послуги: 28.01.2021 - підготовка для підписання договору про надання правничої допомоги, уродження всіх істотних умов договору; 29.01.2021 - отримання і правовий аналіз матеріалів позовної заяви з додатками, підготовка питань для встановлення фактичних обставин справи; 01.02.2021 - отримання та правовий аналіз відповідей на поставлені питання щодо фактичних обставин справи; 02.02.2021 - отримання та правовий аналіз переписки між Позивачем та Відповідачем (всього 180 аркушів); 03.02.2021 - вивчення всіх матеріалів та фактичних обставин справи, визначення подальших дій, тактики і безпосередніх заходів захисту прав відповідача; 03-04.02.2021 - написання проектів заяви про залишення позовної заяви без розгляду та відзиву на позовну заяву із додатками позовної заяви; 04.02.2021 - узгодження із відповідачем відзиву, врахування та/або не врахування його пропозицій, написання остаточного відзиву із додатками, підготовка до подання (перевірка, копіювання та оформлення додатків) у справі №359/10069/20; 17.02.2021- оформлення ордеру та підготовка до судового засідання; 18.02.2021 - представництво Клієнта в суді у справі №359/10069/20; 01.04.2021 - з`ясування питання щодо надходження інших документів по справі, підготовка до судового засідання; 02.04.2021 - представництво Клієнта в суді у справі №3-59/10069/20; 14.04.2021 - написання Заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу (на оплату послуг адвоката) та акту наданих послуг за договором. Підготовка до подання заяви із додатками (перевірка, копіювання та оформлення додатків) у справі №359/10069/20; 24.04.2021 - підготовка клопотання про відкладення розгляду справи №359/10069/20. Заплановано підготовку до судового засідання та представництво Клієнта в суді 22.06.2021 року справі №359/10069/20 (а.с.103).

Між тим, такі послуги як підготовка для підписання договору про надання правничої допомоги, узгодження всіх істотних умов договору, оформлення ордеру, написання заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу (на оплату послуг адвоката) та акту наданих послуг за договором, підготовка до подання заяви із додатками (перевірка, копіювання та оформлення додатків) не охоплюється вимогами Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та не відноситься до професійної правничої допомоги, яка підлягає компенсації іншою стороною спору.

Враховуючи викладене, залишення без змін рішення суду, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про зміну додаткового рішення суду першої інстанції шляхом зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , з 10 000 грн до 5 000 грн.

Окрім наведеного, до відзиву на апеляційну скаргу адвокат Фрейдун О.М. в інтересах ОСОБА_2 подала заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом даної апеляційної скарги.

Для підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, які ОСОБА_2 поніс у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, було подано договір про надання правничої допомоги № 02/09 від 02.09.2021 року, акт прийому передачі наданих послуг від 27.09.2021 року на суму 7 000 грн та оригінал ордеру (а.с. 158-163)

Згідно акту про надані послуги в суді апеляційної інстанції, адвокатом надано такі послуги: 09.09.2021 - підготовка для підписання договору про надання правничої допомоги, узгодження всіх істотних умов договору; 20.09.2021 - отримання і правовий аналіз матеріалів Київського апеляційного суду, підготовка питань з метою надання кваліфікованої правничої допомоги в суді апеляційної інстанції; 21.09.2021 - отримання та правовий аналіз відповідей на поставлені питання щодо обставин апеляційної скарги; 22-23.09.202 1 - написання проекту відзиву на апеляційну скаргу із додатками; 24.09.2021 - узгодження із відповідачем відзиву, врахування та/або не врахування його пропозицій, написання остаточного відзиву на апеляційну скаргу із додатками, підготовка до подання (перевірка, копіювання та оформлення додатків) у справі №359/10069/20; 24.09.2021- написання Заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу (на оплату послуг адвоката) та акту наданих послуг за договором. Підготовка до подання заяви із додатками (перевірка, копіювання та оформлення додатків) у справі №359/10069/20; 21.09.202 1 - оформлення ордеру на представництво Клієнта у суді апеляційної інстанції (а.с. 162).

Убачається, що відзив на апеляційну скаргу, підписаний ОСОБА_2 має тотожний зміст з поданим в суді першої інстанції, а такі послуги як підготовка для підписання договору про надання правничої допомоги, узгодження всіх істотних умов договору; написання Заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу (на оплату послуг адвоката) та акту наданих послуг за договором. Підготовка до подання заяви із додатками (перевірка, копіювання та оформлення додатків) у справі №359/10069/20 та оформлення ордеру на представництво клієнта у суді апеляційної інстанції, як уже зазначалося не охоплюється вимогами Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та не відноситься до професійної правничої допомоги, яка підлягає компенсації іншою стороною спору.

Враховуючи положення статті 141 ЦПК України, а також викладені обставини та складність справи, застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, колегія суддів вважає за необхідне зменшити заявлений розмір витрат та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 2 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення суду залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2021 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення задовольнити частково.

Додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2021 року змінити шляхом зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 10 000 грн до 5 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: