КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/2754/20 Головуючий у 1 інстанції: Ул`яновська О.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Суханової Є.М., Сушко Л.П.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії-Святошинське відділення №8069, ОСОБА_3 , треті особи: Філія-Головне управління по м. Києву та Київській області Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Дев`ята Київська державна нотаріальна контора про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження своїм майном, шляхом визнання незаконними закриття рахунків та стягнення сум по успадкованих грошових коштах, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила суд усунути їй перешкоди у здійсненні права розпорядження своїм майном шляхом визнання незаконним закриття ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії -Святошинського відділення №8069 рахунків №588, 030387, 030392 п-63143 на суму 64234 грн 64 коп. та стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії -Святошинського відділення №8069 на користь позивача 64234 грн. 64 коп. успадкованих грошових вкладів по рахунках № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 .

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що АТ «ДОБУ» в особі Філії-Святошинське відділення №8069 чинить перешкоди у розпорядженні майном шляхом незаконного закриття рахунків №588, НОМЕР_2 , НОМЕР_3 на суму 64234 грн 64 коп., які належать позивачу, а також відмовляє у виплаті сум по грошових вкладах на суму 64234 грн 64 коп., чим порушено ряд норм чинного законодавства та помилково видано кошти особі, для якої вони не були передбачені, що в подальшому призвело до порушення права позивача на спадщину, та унеможливило отримання коштів, які були передбачені для ОСОБА_2 за заповітом, а в подальшому АТ «ДОБУ» надалі створюються перешкоди у користуванні майном позивача шляхом закриття рахунків та відмови сплати за останнім.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 року у позовних вимогах відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Скаргу обґрунтовував тим, що працівниками АТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Святошинського відділення №8069 порушено ряд норм чинного законодавства та помилково видано кошти особі для якої вони не були передбачені, що в подальшому призвело до порушення права позивача на спадщину та унеможливило отримання коштів, які були передбачені для ОСОБА_2 за заповітом, а в подальшому відповідачем 1 і надалі створюються перешкоди у користуванні майном позивача, шляхом закриття рахунків та відмови сплати за останніми.

Особливо слід приділити увагу питанню стосовно права на повторну подачу позову у зв'язку із залишенням його без розгляду.

Зазначала, що звернулась до Святошинського районного суду міста Києва з повторним позовом після залишення його без розгляду одразу, після того, як дізналась про наявність такої ухвали.

Також звертає увагу суду, що суд першої інстанції не повідомив належним чином про розгляд справи по суті і не дивлячись на неповідомлення позивачки та її безпосередньої відсутності розглянув позов, при цьому належним чином не дослідивши матеріали справи та ухваливши передчасне рішення у даній справі.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в позовних вимогах, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка у період від 20.10.2015 року до 03.12.2015 року була повідомлена судом про залишення її позовної заяви без розгляду та про право на повторне звернення до суду, оскільки вона отримала ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20.10.215 року, яка після цього набрала законної сили 08.12.2015 року. Тому, починаючи від 09.12.2015 року позивачка мала право в межах строків позовної давності (3 роки) звернутися до суду за захистом свого порушеного права, проте звернулася до суду з даним позовом 12.02.2020 року, тобто поза межами строків позовної давності, оскільки трирічний строк сплив 10.12.2018 року.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернулася до філії - Головного управління Ощадний банк України 01.02.2012 року, вхідний №352 для отримання інформації, яка стосується клієнтів філії-Святошинського відділення №80169 ПАТ «Державний ощадний банк України», на яке Банком 06.02.2012 року надано відмову на підставі ст.60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» через те, що зазначена інформація є банківською таємницею (а.с.11, 12).

ОСОБА_2 звернулася до Дев`ятої КДНК із заявою, в якій просила повідомити її про причини і підстави для видачі 20.07.2011 року свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 невідомому для неї спадкоємцю (а.с.13).

Крім цього, листом ПАТ «Державний ощадний банк Україна» повідомило позивачку про те, що 17.08.2011 року у філію-Святошинське відділення №8069 АТ «Ощадбанк» звернувся спадкоємець ОСОБА_4 зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 20.07.2011 року, виданим Дев`ятою КДНК на підставі заповіту, посвідченого Безуглівською сільською радою Згурівського району Київської області 03.10.2001 року, зареєстрованого в реєстрі №8, де було зазначено, що спадкоємцю належать рахунки померлої в серпні 2001 ОСОБА_4 , а саме, №№588 (строковий пенсій), НОМЕР_2 , НОМЕР_4 , п НОМЕР_5 у ТВБВ №8069/0127 філії-Святошинське відділення. Крім того, належить компенсаційний рахунок № НОМЕР_6 у ТВБВ №3715/0189 філії-Печерське відділення АТ «Ощадбанк» (а.с.14, 15).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 01.04.2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Святошинського відділення №8069, треті особи - Філія Головне управління по м. Києву та Київській області, ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_3 , Дев`ята Київська державна нотаріальна контора, про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження своїм майном, визнання незаконними закриття рахунків та стягнення сум по успадкованих грошових коштах задоволено і стягнено з ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Святошинське відділення №8069 64234 грн 64 коп. (а.с.16-19).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03.06.2014 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01.04.2014 року залишено без змін (а.с.20-23).

Відповідно до платіжних доручень №926 від 23.02.2015 року ОСОБА_2 було перераховано грошові кошти у розмірі 58 888 грн 32 коп. та №1192 від 02.03.2015 у розмірі

5 988 грн 68 коп. (а.с.120-122).

Також судом встановлено, що 29.04.2015 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01.04.2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03.06.214 року скасовано і справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.24-28).

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 20.10.2015 року зазначену цивільну справу залишено без розгляду на підставі п.3 ст.207 ЦПК України (а.с.29, 30).

За ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Встановлено, що 12.08.2016 року Святошинським районним судом м. Києва видано виконавчий лист в справі №759/246/13-ц, згідно якого у порядку повороту виконання стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого без балансового відділення №10026/0124 ГУ по м.Києві та Київській області АТ «Ощадбанк» незаконно отримані грошові кошти у розмірі 64 234 грн 64 коп.; понесені витрати у розмірі 6 477 грн 70 коп. за стягнення виконавчого збору, стягнений судовий збір у розмірі 642 грн 36 коп., витрати на оплату судового збору у розмірі 892 грн 37 коп., витрати на оплату судового збору за подачу заяви про збільшення позовних вимог у розмірі 243 грн. 60 коп., витрати на оплату публікації оголошення у газеті «Голос України» у розмірі 395 грн., витрати на оплату витрат за відправлення телеграм у розмірі 121 грн. 97 коп., за подачу касаційної скарги на рішення Святошинського районного суду

м. Києва від 01.04.2014 року в цивільній справі №759/246/13-ц, №2/759/1/14 та на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03.06.2014 року (а.с.106).

На підставі виконавчого листа №759/246/13-ц, виданого 12.08.2016 року, відкрито виконавче провадження №52110185 (а.с.107-109).

Відповідно до листа Святошинського РВ ДВС ЦМУ МЮ (м.Київ) від 19.06.2020 року, станом на 19.06.2020 року виконавче провадження 52110185 перебуває на виконанні у відділі і залишок заборгованості складає 73 457 грн. 28 коп. (а.с.110).

У позовній заяві представником було зазначено, що про вищезазначені рішення судів Апеляційної та Касаційної інстанцій позивачу не було відомо, а тому про те, що справу було направлено до суду першої інстанції позивач не могла знати, і лише 03.12.2019 року позивачка через свого представника, який ознайомився із матеріалами справи, дізналася про те, що її позовну заяву залишено без розгляду в рамках цивільної справи №759/246/13.

Проте, як вбачається з рішення Святошинського районного суду м.Києва від 01.04.2014 року та ухвали Апеляційного суду м.Києва від 03.06.2014 року в справі №759/246/13-ц, в інтересах ОСОБА_2 приймав участь її представник, який був присутній у судових засіданнях, тому враховуючи зазначений факт твердження представника позивача протирічать констатованим фактам, встановлених судами, внаслідок чого позивачка могла дізнатися від свого представника про ухвалені судові рішення.

Крім цього, ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20.10.2015 року про залишення позовної заяви без розгляду позивачкою було оскаржено в апеляційному порядку у строки, зазначені в ухвалі суду.

При тому, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавиться провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. При цьому в рішенні ЄСПП від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що у разі, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є обмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи є підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують вручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності). Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 28.05.2020 року в справі №686/8782/18-ц.

Так, суд першої інстанції вірно вважав, що на час розгляду справи Святошинським районним судом м. Києва у 2015 році не існувало жодних перешкод у розпорядженні ОСОБА_2 спадковим майном у розмірі 64234 грн 64 коп., оскільки ці грошові кошти станом на 21.10.2014 року було перераховано позивачці.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що відбувались у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратити достовірність і повноту зі спливом часу (STUBBIGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, №22083/93, №22095/93, §, ЄСПЛ, від 22.10.1996, ZOLOTAS v. GREECE (No. 2) №66610/09, §43, ЄСПЛ від 29.01.2013).

Відповідно до ст.253, ст.256, ст.257, ч.1 ст.261, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідно календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд.

Враховуючи ті обставини, що позивачка у період від 20.10.2015 року до 03.12.2015 року була повідомлена судом про залишення її позовної заяви без розгляду та про право на повторне звернення до суду, оскільки вона отримала ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20.10.215 року, яка після цього набрала законної сили 08.12.2015 року, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що починаючи від 09.12.2015 року вона мала право в межах строків позовної давності звернутися до суду за захистом свого порушеного права, проте звернулася до суду з даним позовом лише 12.02.2020 року, тобто поза межами строків позовної давності, оскільки трирічний строк сплив 10.12.2018 року.

Суд першої інстанції вірно послався на те, що Європейський суд з прав людини звертає увагу на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Ргопіпа V. ІІкгаіпе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов вірного висновку, що вимоги позивачки є не обґрунтованими, не доведеними та такими, що не підлягали до задоволення.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: