Справа № 755/3873/21 Головуючий в суді І інстанції Марфіна Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

20 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Гуля В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 20 серпня 2011 року між нею та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який 19 травня 2021 року розірвано Дніпровським районним судом міста Києва.

Вказувала, що від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька проживає разом із нею і усі обов`язки щодо утримання та виховання дитини вона несе самостійно.

Після фактичного розірвання шлюбних відносин відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає, інших дітей та будь-яких інших утриманців він не має, є здоровим та працездатним.

На підставі викладеного, просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 травня 2021 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання дитини у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує зокрема на те, що місцевий суд не врахував, що він не має стабільного заробітку та постійного місця роботи, а тому дійшов необґрунтованого висновку про стягнення з нього аліментів у розмірі ј розміру його доходу.

Позивач правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Колегія суддів перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що доказів щодо майнового стану відповідача позивачем не надано, а відтак суд вважає обґрунтованим стягнути мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину відповідного віку у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 серпня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який 19 травня 2021 року розірвано Дніпровським районним судом міста Києва.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка наразі проживає разом з позивачкою.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини встановлена статтею 141 СК України, відповідно до частин першої та другої якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У цій статті закріплюється одна з характерних ознак батьківських прав та обов`язків - їх належність однаковою мірою обом батькам. Концепція рівності ґрунтується на одному з основних принципів сімейного права України - принципі рівності чоловіка та жінки.

Таким чином, вирішуючи зазначений спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що сімейним законодавством України передбачено обов`язок батьків утримувати своїх дітей, та при визначенні розміру цих аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд правильно врахував, що дитина сторін проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні, відповідачем допомога в утриманні дитини не надається, а тому, з урахуванням принципу справедливості й розумності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо розміру аліментів, оскільки до матеріалів справи не долучено жодного доказу на підтвердження майнового стану відповідача, а тому місцевий суд обґрунтовано стягнув з відповідача мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину відповідного віку у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу).

Також суд першої інстанції правильно зазначив, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Доводи апелянта про те, що місцевий суд дійшов необґрунтованого висновку про стягнення з нього аліментів у розмірі ј розміру його доходу, оцінюються колегією суддів критично, оскільки жодних доказів на підтвердження того, що він не має постійного місця роботи та стабільного заробітку суду не надано.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на власному тлумаченні відповіачем норм матеріального права і незгоді з ухваленим судовим рішенням.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 травня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Судді: