Справа № 404/5796/20
Номер провадження 2/404/1712/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року Кіровський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді - Іванової Н.Ю.

при секретарі - Чайка О.І.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м. Кропивницькому за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ реєстрації місця проживання особи міської ради міста Кропивницького про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд, -

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

В обґрунтування поданого позову зазначено, що в належному позивачу будинку зареєстрований відповідач, який доводиться йому сином, проте в ньому не проживає більше 9 років. Позивач перешкод у користуванні будинком не чинить, проте свідома поведінка сина свідчить про втрату ним інтересу до житлового приміщення. Відповідач не сплачує комунальних платежів, не отримує кореспонденцію, не бере участі у проведенні поточних ремонтів, в будинку відсутні його особисті речі.

Позивач зазначає, що він звертався до відповідача з проханням добровільно знятися з реєстрації місця проживання, але він відмовляється. Через реєстрацію відповідача у будинку, позивач не може оформити житлову субсидію, і вимушений сплачувати комунальні послуги у повному обсязі, що ставить його та його родину у скрутне матеріальне становище в зв`язку з значним підвищенням тарифів на комунальні послуги.

На підставі вищевикладеного, позивач просив визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Відділ реєстрації місця проживання особи міської ради міста Кропивницького.

Позивач в підготовче засідання надав заяву в якій просив справу слухати без його участі, позовні вимоги підтримав.

Відповідач в підготовче засідання не з`явився. 10 грудня 2020 року надав заяву в якій просив справу слухати без його участі, позовні вимоги визнав.

Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої квартальним комітетом № 28 від 08 грудня 2015 року, за адресою: АДРЕСА_2 ) до складу сім`ї /зареєстрованих/ входять: ОСОБА_1 , 1958 р.н. - власник, ОСОБА_3 , 1961 р.н. - дружина, ОСОБА_2 , 1981 р.н. - син, ОСОБА_4 , 1988 р.н. - син.

Відповідно до довідки квартального комітету № 28 від 25 серпня 2020 року, за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_2 зареєстрований, але не мешкає більше дев`яти років.

Відповідно до довідки квартального комітету № 28 від 25 серпня 2020 року, ОСОБА_1 , 1958 р.н. проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Склад сім`ї наступний: ОСОБА_3 -1968 р.н., ОСОБА_4 , 1987 р.н., ОСОБА_2 , 1981 р.н., за даною адресою не мешкає більше 9 років.

Відповідно до договору дарування частини будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель від 08 березня 2006 року та договору довічного утримання (догляду від 08 березня 2006 року позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з актів складених сусідами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 від 25 серпня 2020 року відповідач не проживає за адресою: АДРЕСА_1 більше 9 років.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення відповідача права користування належним йому житловим будинком, з тих підстав, що він більше 9 року за місцем реєстрації не проживає.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) та Житловим кодексом Української РСР (далі - ЖК УРСР).

Відповідно до статті 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 72 ЖК УРСР визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

В статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно статей 317, 319, 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першої 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено частиною першою статті 391 ЦК України.

В розумінні зазначених норм законодавства, позивач має право на захист свого права власності.

Підстави втрати права користування житлом визначені статтею 405 ЦК України. Відповідно до зазначеної норми Закону, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Зі змісту вказаної статті, а також статті 64 ЖК УРСР, яка дає визначення поняття «член сім`ї» вбачається, що необхідною умовою існування права на користування житлом власника є спільне проживання членів сім`ї з власником житла та ведення спільного господарства.

Статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до пункту 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Постанова № 5), під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме: від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Пунктом 39 Постанови № 5 роз`яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-V від 16 квітня 2017 року (далі - Закон), реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Згідно статті 6 Закону, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Частина перша статті 7 Закону визначає, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановлені обставини в їх системному зв`язку вказують на те, що відповідач втратив право на користування житловим будинком, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За клопотанням позивача суд не здійснює розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 78, 81, 89, 198 - 200, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити по фактично понесеним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 .

Третя особа: Відділ реєстрації місця проживання Міської ради міста Кропивницького, місцезнаходження: м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 41.

Повний текст судового рішення складено 01.03.2021 року.

Суддя Кіровського Н. Ю. Іванова

районного суду

м.Кіровограда