Справа № 158/1572/21
Провадження № 2/0158/453/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 грудня 2021 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Польової М.М.,
з участю секретаря судового засідання Сороки І.Є.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ківерці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Палецька Ірина Юріївна та приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Блащук Світлана Олександрівна про визнання договору дарування та договорів купівлі-продажу недійсними,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі ОСОБА_4 ), треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Палецька Ірина Юріївна (далі приватний нотаріус Палецька І.Ю.) та приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Блащук Світлана Олександрівна (далі - приватний нотаріус Блащук С.О.) про визнання договору дарування та договорів купівлі-продажу недійсними.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер племінник позивача ОСОБА_5 (далі ОСОБА_5 ). Після поховання позивачу стало відомо, що ОСОБА_5 в один день відчужив усе належне йому на праві приватної власності майно одній і ті ж особі ОСОБА_6 .
Так, позивачем було з`ясовано, що ОСОБА_5 притягувався Луцькою окружною прокуратурою Волинської області до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 309, ч. 1 ст. 313, ч. 3 ст. 311, ч. 1 ст. 317 КК України. За вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень ОСОБА_5 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.06.2018 засуджений до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки.
11.05.2018 приватним нотаріусом Блащук С.О. було посвідчено договір дарування квартири за р. АДРЕСА_1 , відповідно до якого ОСОБА_5 подарував ОСОБА_7 належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2 .
В цей же день приватним нотаріусом Палецькою І.Ю. посвідчено: 1) договір купівлі-продажу житлового будинку (з відстроченням платежу) за р.№247, відповідно до якого ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_7 належний йому на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_3 ; 2) договір купівлі продажу земельної ділянки (з відстроченням платежу) за р.№248, відповідно до якого ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_7 належну йому на праві приватної власності земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Волинська область, Ківерцівський район, с. Жидичин.
Таким чином, на думку позивача, з метою уникнення конфіскації усього майна ОСОБА_5 за домовленістю з ОСОБА_7 вчинив правочини, які не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, оскільки внутрішня воля сторін усіх правочинів не відповідала зовнішньому їх прояву, тобто обидві сторони ( ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ), вчиняючи фіктивні правочини, заздалегідь знали, що вони не будуть виконані. Правочини були укладені під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах для ОСОБА_5 , оскільки внаслідок кримінального переслідування за вчинення злочинів через побоювання додаткового покарання у виді конфіскації майна ОСОБА_5 уклав оспорювані договори, щоб не залишитись без майна та засобів до існування.
Представник позивача зазначає, що ОСОБА_5 до останнього дня проживав у подарованій квартирі у АДРЕСА_4 кошти за оренду віддавали ОСОБА_5 навіть після відчуження вказаного будинку та земельної ділянки у 2018 році.
Також вказує, що при укладені договорів купівлі-продажу уникався факт повного розрахунку, який відповідно до договорів мав бути здійснений не пізніше 11.05.2019. Крім того, заяви Продавця ( ОСОБА_5 ) про ствердження факту повного розрахунку за цими договорами повинні були бути засвідчені нотаріально, однак приватним нотаріусом Палецькою І.Ю. вказані заяви не засвідчувались, що підтверджує не виконання істотних умов вказаних договорів купівлі-продажу.
Окрім того, ОСОБА_7 не оплачувала спожиті комунальні платежі за подаровану квартиру, що додатково свідчить, що вона не прийняла дарунок у володіння, а договір носить характер фіктивного, удаваного правочину. ОСОБА_5 був зареєстрований та проживав у подарованій ним квартирі до дня смерті, що свідчить відсутність наміру реального настання правових наслідків, що обумовлені договором.
Також представник позивача зазначає, що відповідно до довідки КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» від 28.04.2021 №2715/2-44.21 ОСОБА_5 перебував у стаціонарі лікарні з 09.09.2019 по 10.09.2019 з діагнозом «гостра реакція на стрес із суїцидальною спробою (демонстративного характеру)», яка дає підстави вбачати, що померлий всіма способами намагався повернути нерухоме майно, що було подаровано та передано ОСОБА_7 .
Не зважаючи на те, що вирок по кримінальному провадженні було винесено, а ОСОБА_5 засуджено, відповідач не повернула нерухоме майно до фактичного власника у добровільному порядку.
Враховуючи вищевикладене, представник позивача просила суд визнати недійсними договори: 1) дарування квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Блащук С.О. за р.№268 від 11.05.2018; 2) купівлі-продажу житлового будинку (з відстроченням платежу), який посвідчений приватним нотаріусом Палецькою І.Ю. за р.№247 від 11.05.2018; 3) купівлі-продажу земельної ділянки (з відстроченням платежу), який посвідчений приватним нотаріусом Палецькою І.Ю. за р.№248 від 11.05.2018.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 16.07.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та ґрунтуються виключно на припущеннях та суб`єктивній оцінці позивачем обставин, пов`язаних із відчуженням ОСОБА_5 майна на користь ОСОБА_7 . Зазначає, що оспорювані правочини в момент укладення відповідали вимогам чинного законодавства та жодних дефектів договорів, які б суперечили вимогам ст. 203 ЦК України, не було і немає. На думку представника відповідача, позивач в обґрунтуванні позовних вимог керується власними домислами та оціночними судженнями у власних корисних цілях.
У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої, п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.
У письмових поясненнях приватний нотаріус Палецька І.Ю. зазначила, що нею 11.05.2018 посвідчувалися договори купівлі-продажу з відстроченням платежу житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , з дотриманням вимог чинного законодавства. Наміри сторін були направлені на укладення вищевказаних договорів. Посилання позивача на те, що посвідчені договори купівлі-продажу укладалися під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах для Продавця, їй не були відомі. Також вказала, що Продавець ОСОБА_5 за свого життя не звертався до неї з питань повного виконання Покупцем ОСОБА_7 розрахунків з ним за вказаними договорами або з питань розірвання цих договорів (а.с.75).
У письмових поясненнях приватний нотаріус Блащук С.О. вказала, що нею 11.05.2018 посвідчувався договір дарування квартири АДРЕСА_2 . Посвідчення договору здійснювалося нею відповідно до вимог чинного законодавства України. Нею встановлено, що наміри сторін були направлені саме на укладення договору дарування квартири з метою створення відповідних правових наслідків. Зазначені позивачем факти про те, що посвідчений договір укладався під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах для дарувальника та не був спрямований на реальне настання наслідків їй не були відомі. Дарувальник ОСОБА_5 після укладення вищевказаного договору дарування не звертався до неї з питань розірвання цього договору чи з будь-яких інших питань щодо подарованої квартири (а.с.78).
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 21.10.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у ньому, просила позов задовольнити. Додатково зазначила, що оспорюваними договорами порушено майнові права ОСОБА_3 , який є спадкоємцем ОСОБА_5 .
Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила, що оспорювані договори мали на меті реальні правові наслідки. Вказала, що під час укладення договору дарування квартири вони з ОСОБА_5 домовились, що він надалі там проживатиме стільки часу, скільки йому буде потрібно. Кошти на придбання будинку та земельної ділянки їй давали її батьки. Частину коштів було сплачено одразу, а іншу суму вона виплачувала йому частинами. На даний час вже чітко не пам`ятає коли та скільки сплачувала йому кошти за договорами. Також вказала, що ОСОБА_5 до неї із вимогою про повернення майна не звертався.
Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, оскільки оспорювані договори відповідали вимогам статті 203 ЦК України та не містили жодних дефектів. Всі твердження позивача ґрунтуються виключно на припущеннях. Також вказав, що до ОСОБА_5 вироком суду не була застосована конфіскація. Крім того, зазначив, що представником позивача не надано документів на підтвердження подання позивачем заяви про прийняття спадщини.
Приватний нотаріус Палецька І.Ю. у судовому засіданні пояснила, що нею при посвідчені 11.05.2018 договорів купівлі-продажу з відстроченням платежу житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , було дотримано вимоги чинного законодавства, зокрема, було перевірено: дієздатність осіб; їхні наміри; сплату Покупцем платежів в сумі 70 000 грн. та 85 000 грн., та роз`яснено, що після повного розрахунку необхідно звернутися до нотаріуса із заявою про ствердження факту повного розрахунку за даними договорами. ОСОБА_5 із такою заявою до неї не звертався. Однак зазначила, що таку заяву може посвідчити будь-який нотаріус, а не лише той, який засвідчував договір. Крім того, вказала, що якби при укладені вказаних договорів вона побачила, що сторони не мають на меті реальне настання наслідків, вона б такі договори не посвідчувала б.
Приватний нотаріус Блащук С.О. у судовому засіданні підтвердила, що 11.05.2018 посвідчувала договір дарування квартири АДРЕСА_2 . Вказала, що сумнівів у дієздатності ОСОБА_5 у неї не було, йому було повністю роз`яснено умови договору: суть, предмет, правові наслідки, умови щодо недійсності. Після цього він підтвердив, що дійсно бажає укласти вказаний договір. Він говорив, що добровільно хоче подарувати вказану квартиру та що дарує її людині, з якою проживає. Податки у цей же день були сплачені. До неї із заявою про визнання договору дарування недійсним ОСОБА_5 не звертався.
Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що він з дружиною з 2010 року орендували будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , якій належав матері померлого ОСОБА_5 . Після смерті матері по домовленості з ОСОБА_5 вони далі продовжували там проживати. У 2019 році ОСОБА_5 познайомив їх з ОСОБА_9 (відповідачем по справі), з якою він спільно проживав, та сказав, що тимчасово переписав майно на ОСОБА_9 і що після вирішення кримінальних питань воно повернеться. Влітку 2019 року приїхав до них сам та був дуже знервований, пояснюючи, що ОСОБА_9 не відповідає на його телефонні дзвінки. Також зазначив, що ОСОБА_5 казав, що хотів повернути майно, однак не мав грошей на адвоката. Гроші за оренду житла він переважно передавав ОСОБА_10 , дуже рідко - ОСОБА_9 , а після смерті ОСОБА_11 .
Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснила, що вона з чоловіком з 2010 року орендували будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , якій належав матері померлого ОСОБА_5 . Після смерті матері ОСОБА_10 сказав їм, що всі домовленості щодо їхнього проживання залишаються і надалі. У 2018 році ОСОБА_5 приїхав з ОСОБА_9 (відповідачем по справі) та сказав, що тимчасово переоформив майно на неї і що після того, як все вирішиться з криміналом, майно повернеться. Влітку 2019 року ОСОБА_10 приїхав сам і сказав, що ОСОБА_9 пішла від нього. Він був засмучений, тому що ОСОБА_9 не відповідала на його дзвінки. Також казав, що не знав як повернути майно та говорив, що не має грошей на адвоката. Вони платили йому 2000 грн, а після його смерті здійснювали оплату ОСОБА_9 .
Заслухавши пояснення учасників справи та їхніх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків.
Так, судом встановлено, що 11.05.2018 приватним нотаріусом Блащук С.О. посвідчено договір дарування квартири за р. АДРЕСА_1 , відповідно до якого ОСОБА_5 ( ОСОБА_13 ) передає ОСОБА_7 (Обдаровувана) безоплатно у власність квартиру АДРЕСА_2 (а.с.19).
Відповідно до пункту 7 даного договору Дарувальник та Обдаровувана ствердили, що цей договір не носить фіктивного та удаваного правочину. Крім того, сторони договору домовились, що під передачею майна за цим договором слід вважати символічну передачу речі. Прийняття Обдаровуваною від Дарувальника примірника даного договору дарування квартири, після його нотаріального посвідчення, є прийняття дарунка (пункт 9 Договору).
У цей же день відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.05.2021 №255256407 здійснено реєстрацію права власності на вказану вище квартиру за ОСОБА_7 (а.с.20).
Крім того, 11.05.2018 приватним нотаріусом Палецькою І.Ю. посвідчено договір купівлі-продажу житлового будинку (з відстроченням платежу) за р.№247, відповідно до якого ОСОБА_5 (Продавець) передає у власність ОСОБА_7 (Покупець), а ОСОБА_7 приймає у власність житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_3 і сплачує грошову суму у розмірі та на умовах, встановлених цим договором (а.с.21-22).
Відповідно до пунктів 2.1 - 2.5 вказаного договору за домовленістю сторін продаж вчинено за 307 517 грн. Розрахунки між сторонами за цим договором здійснюються з відстроченням платежу. Гроші в сумі 70 000 грн. перераховані з рахунку Покупця на рахунок Продавця, що підтверджується платіжним дорученням №1 від 11.05.2018. Решту грошей в сумі 237 517 грн. Покупець зобов`язаний сплатити Продавцю не пізніше 11.05.2019. Доказом повного розрахунку за цим договором являтиметься заява Продавця про ствердження факту проведення з ним Покупцем повного розрахунку за даним договором, справжність підпису на якій має бути засвідчена нотаріально.
Згідно із пунктами 4.1, 4.2, 4.5 договору право власності у Продавця на відчужуваний житловий будинок припиняється у зв`язку з його відчуженням. Сторони домовились, що порядок розрахунків за цим договором, передбачених пунктом 2, не впливає на момент виникнення права власності у Покупця. Сторони домовились, що під передачею майна за цим договором слід вважати символічну передачу речі.
Відповідно до пунктів 2.1 - 2.5 вказаного договору за домовленістю сторін продаж вчинено за 337 600 грн. Розрахунки між сторонами за цим договором здійснюються з відстроченням платежу. Гроші в сумі 85 000 грн. перераховані з рахунку Покупця на рахунок Продавця, що підтверджується платіжним дорученням №2 від 11.05.2018. Решту грошей в сумі 252 600 грн. Покупець зобов`язаний сплатити Продавцю не пізніше 11.05.2019. Доказом повного розрахунку за цим договором являтиметься заява Продавця про ствердження факту проведення з ним Покупцем повного розрахунку за даним договором, справжність підпису на якій має бути засвідчена нотаріально.
Згідно із пунктами 4.1, 4.2, 4.5 договору право власності у Продавця на відчужувану земельну ділянку припиняється у зв`язку з її відчуженням. Сторони домовились, що порядок розрахунків за цим договором, передбачених пунктом 2, не впливає на момент виникнення права власності у Покупця. Сторони домовились, що під передачею майна за цим договором слід вважати символічну передачу речі.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.
Так, за змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Вказані норми кореспондується з положеннями статті 626 ЦК України.
Згідно із частинами першою - п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (частина перша статті 717 ЦК України).
Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.
За змістом пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9, в разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.
Особа, яка звертається з вимогою про визнання правочину фіктивним, має довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки на момент вчинення правочину. Тобто, обов`язок по доказуванню обставин, викладених у позові лежить саме на позивачу (постанова Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 127/1131/17).
У позовній заяві представник позивача посилається на те, що оспорювані договори дарування та купівлі-продажу є фіктивним, оскільки не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, а укладені з метою уникнення конфіскації майна.
Крім того, представником позивача не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 у період з 24.07.2018 до 23.02.2021 (дня смерті) вживалися будь-які дії з приводу повернення відчуженого майна.
Посилання представника позивача на довідку КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» від 28.04.2021 №2715/2-44.21 як на доказ підтвердження того, що ОСОБА_5 всіма способами намагався повернути нерухоме майно, суд вважає безпідставним, оскільки у вказаній довідці зазначено лише про діагноз ОСОБА_5 без вказання причин такого захворювання.
Також безпідставним є посилання представника позивача на те, що ОСОБА_5 після відчуження квартири далі продовжував проживати у ній та сплачувати комунальні платежі, що свідчить про фіктивність договору, оскільки відповідачем у судовому засіданні надано пояснення, що під час укладення договору вони з ОСОБА_5 домовились про те, що він буде проживати у квартирі стільки часу, скільки йому буде потрібно.
Відсутність заяви ОСОБА_5 про ствердження факту проведення з ним повного розрахунку за оспорюваними договорами купівлі-продажу, на думку суду, теж не може свідчити про фіктивність правочинів та не може бути підставою для визнання вказаних договорів недійсними. Окрім того, судом встановлено, що на момент укладення договорів було проведено часткову оплату в розмірах, визначених у договорах. Також сторонами у договорі було обумовлено, що порядок розрахунків за цими договорами не впливає на момент виникнення права власності у Покупця.
Показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_12 з приводу висловлювань ОСОБА_5 , який на даний час вже є померлим, щодо повернення майна не можуть бути достатніми доказами для підтвердження фіктивності оспорюваних правочинів без їх підтвердження в сукупності з іншими належними і допустимими доказами.
Таким чином, викладені представником позивача у позовній заяві обставини щодо фіктивності оспорюваних договорів, а саме, що воля сторін при укладенні правочинів не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаними правочинами, не підтверджені належними та допустимими доказами.
Також представником позивача не доведено, що оспорювані правочини були вчинені ОСОБА_5 під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах.
Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
У судовому засіданні представник позивача вказувала, що оспорюваними договорами порушено майнові права позивача, який є спадкоємцем ОСОБА_5 . Разом з тим, доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 суду не надано, а поданий представником позивача витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 03.08.2021 №65852259 лише підтверджує факт заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_5 .
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Окрім того, оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, сплачений при поданні позову судовий збір не підлягає стягненню з відповідача та залишається за позивачем.
Керуючись статтями 12, 81, 158, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Палецька Ірина Юріївна та приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Блащук Світлана Олександрівна про визнання договору дарування та договорів купівлі-продажу недійсними відмовити повністю.
Скасувати вжиті відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2021 року заходи забезпечення позову, а саме: зняти арешт з квартири АДРЕСА_2 та з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_3 , які належать ОСОБА_4 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 22 грудня 2021 року.

Позивач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Треті особи: приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Палецька Ірина Юріївна (43005, Волинська область, м. Луцьк, вул. 8-го Березня, буд. 1);

приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Блащук Світлана Олександрівна ( АДРЕСА_7 ).

Суддя Ківерцівського районного суду М.М. Польова