Справа № 310/3223/21
Провадження № 2/331/1660/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Жукової О.Є.

за участю секретаря Мироненко О.В.

представника позивача- ОСОБА_1

представника відповідача- Орлової О.О.

представника третьої особи Запорізької обласної прокуратури- Усатенко Д.І.

представника третьої особи Головного управління національної поліції в Запорізькій області - Завалій Ю.Ю.

розглянувши в загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, треті особи Запорізька обласна прокуратура, Головне управління національної поліції в Запорізькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в квітні 2021 року звернувся до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з вказаним позовом до Державної казначейської служби України, Запорізької обласної прокуратури, Головного управління національної поліції в Запорізькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, в якому просив стягнути з Держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання коштів у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку на його користь 360 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 25 800,00 гривень в рахунок відшкодування суми, сплаченої у зв`язку з наданням юридичної допомоги.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16.12.2019 його визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 189 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вини вчинення ним вказаного кримінального правопорушення. З огляду на те , що з 01.09.2015 по 15.09.2020 він впродовж 60 місяців та 14 днів перебував під незаконним кримінальним переслідуванням, що призвело до порушення його нормальних життєвих зав`язків, негативно вплинуло на стосунки з оточуючими людьми, вимагало від мене додаткових і тривалих зусиль для організації свого життя, звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 квітня 2021 року справу передано до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя за територіальною підсудністю.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Жукової О.Є. від 18 травня 2021 року по справі відкрите провадження, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

03 вересня 2021 року керівник Запорізької обласної прокуратури Приходько В. надав відзив на позов, в якому зазначив на невідповідність періоду перебування ОСОБА_2 під кримінальним переслідуванням фактичним обставинам справи, зазначивши, що період перегляду справи у касаційній інстанції, не входить до строку перебування ОСОБА_2 під слідством та судом. Крім того, вказав на те, що розмір завданої позивачу моральної шкоди є необґрунтованим, а вимоги в частині стягнення з бюджету коштів сплачених на правову допомогу, не підтверджені належними та допустими доказами.

З огляду на викладене, представник Запорізької обласної прокуратури в задоволенні позову просив відмовити, а також відмовити у відшкодуванні позивачу витрат на професійну правничу допомогу за угодою від 22.02.2021 , оскільки вони є неспівмірними зі складністю справи, а витрати відповідно до договору від 02.04.2021 є необґрунтованими.

27.09.2021 року до суду позивачем надана уточнена позовна заява, в якій позивач заявив вимоги до Державної казначейської служби України та просив стягнути з Держави за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь ОСОБА_2 360 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 25 800,00 гривень в рахунок відшкодування суми, сплаченої у зв`язку з наданням юридичної допомоги, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 гривень.

27 вересня 2021 року від Головного управління національної поліції в Запорізькій області надійшов відзив . У відзиві представник третьої особи просив в задоволенні позову відмовити через відсутність доказів заподіяння моральної шкоди, невірного зазначення строку перебування під слідством та судом, який складає 54 місяці 18 днів , а також недоведеності позовних вимог в частині відшкодування витрат на юридичну допомогу у кримінальному провадженні.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2021 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Запорізьку обласну прокуратуру та Головне управління національної поліції в Запорізькій області.

08 листопада 2021 року Державна казначейська служба України надала відзив на позов , в якому з тих підстав, що позивачем невірно визначено коло відповідачів у справі , а вимоги щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди є недоведені належними та допустими доказами, в задоволенні позову просила відмовити.

У вступному слові представник позивача погодилася з доводами представників Запорізької обласної прокуратури, Головного управління національної поліції в Запорізькій області в частині визначення строку перебування під слідством та судом, однак зауважила, що межі відшкодування моральної шкоди повинні визначатися судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством саме на момент розгляду справи.

Представник Державної казначейської служби України у задоволенні позову просила відмовити з підстав викладених у відзиві.

Представники третіх осіб Запорізької обласної прокуратури, Головного управління національної поліції в Запорізькій області підтримали позицію викладену у відзивах на позов, які просили вважати поясненнями на уточнену позовну заяву, в задоволенні позовних вимог просили відмовити у повному обсязі.

Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків.

Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні ним правовідносини.

З матеріалів спарви вбачається, що відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.05.2015 зареєстровано кримінальне провадження №0000296 за ч. 2 ст. 189 КК України .

Так, у ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження 01.09.2015 старшим слідчим СВ Приморського РВ ГУМВС України в Запорізькій області майором міліції Библіним Д.О. за погодженням з прокурором прокуратури Приморського району Запорізької області юристом першого класу Власюком Є.В. відносно ОСОБА_2 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду Запорізькоїобласті Чапланової О.М. від 02.09.2015 у справі № 326/1567/15 задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл, строком на 1 місяць, на затримання ОСОБА_2 з метою приводу для участі в судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду Запорізької області Чапланової О.М. від 06.10.2015 у справі № 326/1567/15 також задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл, строком на 1 місяць, на затримання ОСОБА_2 з метою приводу для участі в судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду Запорізької області Чапланової О.М. від 11.11.2015 у справі № 326/1567/15 задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл, строком на 1 місяць, на затримання ОСОБА_2 з метою приводу для участі в судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Постановою заступника прокурора Приморського району Габахова А.О. від 09.09.2015 матеріали кримінального провадження № 0000215 від 03.04.2015 та № 0000296 від 12.05.2015 об`єднані в одне провадження під загальним номером 0000215.

Постановою процесуального керівника у кримінальному провадженні, прокурором Приморського відділу Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області юристом першого класу Ткаченком О.В. від 14.07.2016 з матеріалів кримінального провадження № 0000215 виділено матеріали відносно підозрюваних за ч. 2 ст. 189 КК України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які 15.07.2016 зареєстровані у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000579 за ч. 2 ст. 189 КК України.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду Запорізької області Стріжакової Т.В. від 27.09.2016 у справі № 326/1276/16 задоволено клопотання слідчого та до ОСОБА_2 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів.

За результатами досудового розслідування 28.09.2016 старшим слідчим СВ Приморського РВ ГУМВС України в Запорізькій області майором міліції Библіним Д.О. складено та прокурором Приморського відділу Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області юристом першого класу Ткаченком О.В. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000579 відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 189 КК України, який направлено для розгляду до Приморського районного суду Запорізької області.

Разом з тим, ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 25.10.2016 у справі № 326/1323/16 задоволено подання Приморського районного суду та у зв`язку з неможливістю утворення складу суду для розгляду вказаного кримінального провадження воно направлено для судового розгляду до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17.11.2016 у справі № 326/1323/16 кримінальну справу відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 189 КК України об`єднано в одне провадження з матеріалами кримінальної справи відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 27, ч. З ст. 185, ч. 2 ст. 189 КК України (справа № 326/952/16), присвоївши спільний номер справи № 326/952/16.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17.11.2016 у справі № 326/1323/16 позивачу змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час, із збороною йому залишати житло у період часу з 21:00 до 06:00.

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08.11.2017 у справі № 326/952/16 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 189 КК України, призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України зіспитовим строком 1 рік.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 28.01.2019 у справі № 326/952/16 вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08.11.2017 скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16.12.2019 ОСОБА_2 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 189 КК та виправдано у зв`язку з недоведеністю вини вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 18.03.2020 залишено апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16.12.2019 - без змін.

Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.09.2020 вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області та ухвалу Запорізького апеляційного суду залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких відокремлено посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону).

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15 вказано, що «відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «…моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості…».

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20).

Вірішуючи позов в частині відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом, суд застосовує правило частини третьої статті 13 Закону та приходить до висновку , що розмір відшкодування моральної шкоди необхідно визначати з розрахунку мінімальної заробітної плати у розмірі 6 500,00 грн, встановленого законом на момент розгляду справи (грудень 2021 року) .

Водночас визначаючи період перебування позивача під слідством та судом суд виходить з наступного.

У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності як стадія кримінального переслідування починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання законної сили виправдувальним вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження.

Визначаючи строк перебування ОСОБА_2 під судом і слідством, суд вважає, що його початком є 01 вересня 2015 року (дата повідомлення про підозру) , а останнім днем перебування позивача під слідством і судом є день набрання законної сили виправдувальним вироком, який у цій справі набрав законної сили разом з постановленням ухвали Запорізького апеляційного суду від 18 березня 2020 року про залишення виправдувального вироку Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 грудня 2019 року без змін.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Враховуючи наведене, особа перебуває під слідством чи судом до набрання законної сили виправдувальним вироком або судовим рішенням, яким закрито провадження, а не до завершення його перегляду судом касаційної інстанції.

Отже, строк розгляду справи судом касаційної інстанції не входить у період перебування особи під слідством та судом.

Оскільки вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 грудня 2019 року, яким ОСОБА_2 виправдано у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, ухвалою Запорізького апеляційного суду від 18 березня 2020 року був залишений без змін, то саме із цієї дати (з дня набрання вироком законної сили) позивач вважається таким, що реабілітований та позбавлений будь-яких обмежень у правах, а кримінальне переслідування щодо нього - завершеним.

Схожих за змістом висновків щодо кінцевої дати перебування особи під слідством і судом дійшов Верховний Суд у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 295/692/17 (провадження № 61-7534св18), від 13 серпня 2020 року у справі № 607/10144/18 (провадження № 61-1394св19).

Таким чином, період перебування позивача під слідством і судом становить 54 місяці (з 01 вересня 2015 року до 18 березня 2020 року).

Оскільки строк перебування ОСОБА_2 під слідством та судом становить 54 місяці, тому розмір морального відшкодування не може бути меншим за 351 000,00 грн. ( 54 місяці * 6500,00 грн.).

Встановлення правильного періоду перебування особи під слідством і судом впливає на правильність визначення мінімального розміру моральної шкоди, який не може бути зменшено, однак суд може його збільшити з урахуванням конкретних обставин справи.

Таким чином законодавством встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, але не граничний.

Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

У вказаній справі суд приходить до висновку про визначення моральної шкоди у розмірі мінімально визначеному законом, та встановлює такий розмір на рівні 351 000,00 грн.. Суд дійшов такого висновку з урахуванням обсягу заподіяної позивачу шкоди, глибини та тривалості моральних страждань, пов`язаних із перебування позивача під слідством та судом, перебуванням під вартою та домашнім арештом , що призвело до порушення нормальних життєвих зав`язків, погіршення та позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, інших негативних наслідків морального характеру, конкретних обставин цієї справи.

Посилання відповідача та третіх осіб на те , що позивач не довів факту спричинення йому моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено безумовне право на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з Держави за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 25 800,00 гривень в рахунок відшкодування суми, сплаченої у зв`язку з наданням юридичної допомоги, суд приходить до наступних висновків.

Згідно із п.4 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

Згідно з пунктом 4 статті 3 Закону № 266/94-ВР у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені ним у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

З метою визначення порядку застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» затверджено Положення, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 06 березня 1996 року № 106/1131 (надалі - Положення).

Відповідно до пункту 10 Положення до цих сум відносяться суми, сплачені громадянином адвокатському об`єднанню (адвокату), за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним у рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.

З наданих позивачем копії Договору № 17 про надання юридичної допомоги від 09.10.2017 , акту № 1 приймання передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору про надання правової допомоги № 17 від 09.10.2017 вбачається, що адвокат Багаурі О.В. зобов`язався надавати ОСОБА_2 юридичну допомогу та представляти його інтереси в Бердянському міськрайонному суді Запорізької області .

При цьому , адвокатом Багаурі О.В. в повному обсязі були виконані роботи за договором , а саме: ознайомлення з матеріалами справи, участь у проведенні слідчих дій під час судового розгляду, участь у судових засіданнях в суді першої та апеляційної інстанції , а загальна вартість виконаних робіт склала 19 000,00 гривень.

Відповідно до квитанцій №000020 від 08.11.2017, № 000024 від 16.08.2019, № 000040 від 13.12.2019, № 000013 від 18.03.20120 позивачем сплачено адвокату Багаурі О.В. 19 000,00 грн. за надання правової допомоги .

Як вбачається зі змісту статті 1 Закону № 266/94-ВР, завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Таким чином, зазначене законодавство передбачає відшкодування шкоди (витрат), понесених громадянином у зв`язку із поданням йому юридичної допомоги, у повному обсязі.

Крім того, право на відшкодування шкоди в повному обсязі гарантоване й ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом національного права.

З огляду на вищенаведене на користь позивача з Держави за рахунок коштів Державного бюджету України в рахунок відшкодування понесених ним у зв`язку із поданням йому юридичної допомоги витрат слід стягнути 19 000,00 гривень.

Щодо заявлених вимог про відшкодування витрат за умовами договору про надання правової допомоги від 16.09.2016 , який укладений з адвокатом Литвененко Т.М., в сумі 6800,00 гривень, суд приходить до висновку , що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_2 жодних доказів на підтвердження пронесення вказаних витрат суду не надав, хоча згідно положень ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом і Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Питання про судові витрати слід вирішити наступним чином .

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанції платіжного доручення № 0010 від 08.04.2021 вбачається, що ОСОБА_2 було сплачено 5000,00 гривень на користь адвоката Багаурі О.В. згідно з угодою б/н від 22.02.2021 .

З угоди про надання правової допомоги від 22 лютого 2021 року вбачається, що договір укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Багаурі О.В. .

Згідно акту приймання передачі наданих послуг від 08.04.2021 року за договором про надання правової допомоги від 22 лютого 2021 року, позивачу були надані наступні послуги; складання позовної заяви 3000,00 гривень, підготовка матеріалів для подання позову до суду -2000,00 гривень. Вартість вказаних послуг визначена сторонами в розмірі 5000,00 гривень.

Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд звертає увагу на наявний у матеріалах справи позов та додані до нього докази, які свідчать про виконану адвокатом роботу, крім того, вважає, що доводи позову та надані адвокатом докази були оцінені та враховані при постановленні судового рішення за результатами розгляду справи.

Зазначені положення кореспондуються з європейськими стандартами, зокрема п. 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7, в якому передбачено, що, за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Враховуючи, що позивачем надано до суду опис виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 22 лютого 2021 року та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, сума витрат на оплату послуг адвоката в частині підготовки та подання позовної заяви на загальну суму 5000,00 гривень є співмірною з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача правпорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 4795,00 гривень ( враховуючи, що позов було задоволено на 95,9%).

Разом з тим, витрати відповідно до договору про надання правової допомоги від 02.04.2021 б/н, який укладено з адвокатом Трачук Н.В. не підлягають відшкодуванню з огляду на наступне.

З договору про надання правової допомоги від 02.04.2021 б/н, який укладено позивачем з адвокатом Трачук Н.В. вбачається, що його предметом є підготовка для подання до Комунарського районного суду м. Запоріжжя позовної заяви до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про захист прав споживача, визнання недійсним акту розрахунку не облікованого ( донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу та його вартості та зобов`язання вчинити певні дії та представництво по цій справі ( п.1 договору) .

Долучена квитанція на суму 20 000,00 гривень від 02.04.2021 року відповідає вартості послуг зазначених саме в наданому договорі про надання правової допомоги від 02.04.2021 б/н, який укладено позивачем з адвокатом Трачук Н.В..

Зазначені докази жодним чином не стосуються зазначеного позову та свідчать про понесені позивачем витрати у іншій справі.

Щодо акту приймання виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги та представництво ( у межах цивільної справи № 310/3223/21) , згідно якого сторони дійшли домовленості про вартість послуг за договором в сумі 5 000,00 гривень, та який підписаний позивачем та адвокатом Трачук Н.І., суд зауважує , що представником позивача відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України не було надано доказів, витраченого адвокатом часу та обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а отже суд позбавлений можливості перевірити чи є розмір витрат на оплату послуг адвоката співмірним із наданими адвокатом послугами ; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦГ1К України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження факту дійсно понесених ним витрат на правову допомогу надану адвокатом Трачук Н.І., а отже зазначені витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. 3,4,11-13, 19, 263, 265 , 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, треті особи Запорізька обласна прокуратура, Головне управління національної поліції в Запорізькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності задовольнити частково.

Стягнути з Держави за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 ( місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 351 000,00 гривень, в рахунок відшкодування матеріальних збитків 19 000,00 гривень, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4795,00 гривень.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Повний текст судового рішення складений 22 грудня 2021 року.

Суддя: