ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1188/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Мицик Ю.С.,

при секретарях Горбенко А.О., Пугач Д.С., Урус А.С., Сердюковій Г.В., Куцолабській І.А.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

сторони не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, -

встановив:

22.12.2020 позивач ОСОБА_3 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 7 000 грн., щомісячно до досягнення дочкою повноліття та додаткових витрат на навчання в розмірі 15 750 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дочка, ОСОБА_5 , яка проживає разом з позивачем. Тривалий час позивач утримує та виховує спільну з відповідачем дочку самостійно, забезпечує її належним харчуванням, одягом, лікуванням, що потребує стабільних матеріальних витрат. Мати дитини від виконання своїх батьківських обов`язків ухиляється, коштів на утримання доньки не надає, вихованням та розвитком дитини не займається, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. Крім того, дитина навчається у вищому навчальному закладі на контрактній формі навчання та потребує додаткових витрат, оскільки позивач не працює та є особою пенсійного віку, а відповідач є працездатною особою, вважав вимоги позову обґрунтованими, а тому просив їх задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 18.01.2021 було відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

07.10.2021 в судовому засіданні відповідач та представник відповідача подали письмові пояснення по справі, в яких просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що між сторонами було укладено шлюбний договір, відповідно до умов якого, було визначено та погоджено між сторонами, що дитина буде знаходитися повністю на утриманні позивача. Враховуючи, що все спільне майно набуте сторонами за час шлюбу залишилось у власності позивача, та те, що відповідачка погодилася передати свій автомобіль позивачу, сторони спільно домовилися, що всі витрати на утримання та навчання їх спільної доньки нестиме позивач самостійно. Також, зазначила, що згідно відомостей про доходи, які були витребувані судом вбачається, що відповідач не мала доходів в період 2020-2021 років, а тому сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі не має можливості.

Щодо стягнення додаткових витрат, зазначила, що визначені позивачем витрати на навчання дитини не є додатковими, а є частиною аліментів на утримання дитини.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача, подала заяву про часткове визнання позову, в якій просила суд визначити розмір аліментів на утримання дочки сторін в розмірі 1500 грн. У додаткових витратах просила відмовити в повному обсязі.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.04.2011 (а.с. 11).

Сторони мають спільну доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про її народження, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 12).

Судом також встановлено, що сторони проживають окремо. ОСОБА_5 проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні, є студентом Київського національного університету ім. Т.Г. Шевченка.

Згідно відомостей Державної податкової служби Головного управління ДПС у м. Києві від 23.09.2021, ФОП ОСОБА_4 подано податкову звітність по єдиному податку з фізичних осіб, в якій задекларовано суму доходу за 2020 рік - 22249 грн., за період 2021 рік податкова звітність не подавалася.

Як пояснила представник відповідача в судовому засіданні, відповідач на даний час не працевлаштована.

Згідно з положеннями статті 51 Конституції України та статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд ураховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Отже, оскільки ОСОБА_5 проживає з батьком, мати - відповідачка по справі зобов`язана надавати матеріальну допомогу на її утримання до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що ОСОБА_4 фізично здорова, працездатна, інших неповнолітніх дітей на утриманні не має.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Позивач, просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 7 000 грн., проте суд вважає, що такий розмір аліментів, є значно завищеним та не доведений належними доказами.

Так, при визначенні розміру аліментів, суд виходить з того, що станом на час розгляду справи розмір мінімального прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років становить 2510 грн., відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік».

Аргументи відповідача щодо можливості сплачувати аліменти в розмірі 1500,00 грн., на думку суду, є ухиленням матері від виконання своїх обов`язків по утриманню дитини на рівні, достатньому для забезпечення належного життя та розвитку дитини.

Суд критично оцінює позицію відповідача стосовно того, що дитина, яка має обох батьків, повинна мати утримання на рівні прожиткового мінімуму. Адже дитина, яка має двох батьків, вправі розраховувати на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Факт відсутності у відповідача офіційного місця працевлаштування не міститься в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості.

Враховуючи всі вищенаведені обставини, які мають істотне значення, у їх сукупності, суд приходить до висновку, що визначений позивачем розмір аліментів у твердій грошовій сумі 7000,00 грн. є обтяжливим для відповідача, а тому позов задовольняє частково та стягує з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн. на утримання доньки ОСОБА_6 , щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.12.2020 та до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Положеннями ч.1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Щодо стягнення додаткових витрат на дитину, пов`язаних з навчанням дитини у Вищому навчальному закладі, суд приходить до висновку, що в цій частині позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Аналіз наведених норм закону вказує на те, що базові постійні потреби дитини покриваються за рахунок аліментів. Проте, в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку або хронічну хворобу, тощо.

Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За ч. 2 ст. 185СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення».

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними нормами діючого сімейного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заявлених позивачем додаткових витрат, зокрема, на навчання у вищому навчальному закладі.

Крім того, у постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19, скасовуючи судові рішення про стягнення додаткових витрат на дитину і ухвалюючи нове рішення про відмову у стягненні додаткових витрат, Верховний Суд зазначив, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже, такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні ст.185 СК України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину, задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи ; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду копію Угоди про надання юридичної допомоги від 12.03.2020, укладеної між АО «Український правовий альянс» та ОСОБА_3 .

Згідно п. 4.2, 4.3 вказаної Угоди, вартість юридичних послуг сторонами не визначена, у відповідній графі міститься прочерк.

Крім того, позивачем не надано Акту виконаних робіт, детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, вартість кожної послуги і витраченого на це часу.

Враховуючи, що ні позивачем, ні його представником до суду не надані документи, з яких можливо встановити обсяг наданих послуг адвокатом, суд вважає за необхідне відмовити у стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу.

Суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у справі, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 180-184, 191 СК України, ст. ст. 10, 12, 13, 81, 83, 141, 258, 263, 265, 268, 430 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 22.12.2020 та до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Відмовити ОСОБА_3 у відшкодуванні витрат на правничу допомогу.

Позивач: ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , рнокпп: НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.С.Мицик