ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/7470/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2021 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Сердюковій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспорної пригоди, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Страхова група «Оберіг», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспорної пригоди.

Мотивуючи свої вимоги тим, що 05 березня 2021 року о 14 годині 05 хвилин на перехресті пр. Правди, вул.Н.Ужвій, пр.Свободи в місті Києві сталася дорожньо-транспорта пригода, при якій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Опель», д.н.з НОМЕР_1 , перед поворотом праворуч на вул. Н.Ужвій, не врахував дорожньої обстановки, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Лексус», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, що призвело до пошкодження належного позивачу автомобіля «Лексус», д.н.з. НОМЕР_2 .

Постановою Подільського районного суду м. Києві від 26 квітня 2021 року, яка набула чинності, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу.

На час дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність власника автомобіля «Опель», д.н.з НОМЕР_1 , була за страхована в ТзДВ «Страхова група «Оберіг» відповідно до полісу ЕР № 200140704 від 02.06.2020 року зі строком дії з 03.06.2020 року по 02.06.2021 року за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, та визначеним розміром франшизи - 1 500 грн. 00 коп.

З метою визначення розміру збитку, завданого пошкодженому транспортному засобу внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, нею замовлено проведення авто-товарознавчого дослідження, й відповідно до Звіту № 8130/06/21 від 10 червня 2021 року про оцінку транспортного засобу «Лексус», д.н.з. НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту визначено в сумі 63 250 грн. 25 коп., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (0,70, зважаючи на вік автомобіля - 2006) - 42 274 грн. 84 коп., яку за виключенням суми франшизи (1 500 грн.) просить стягнути з ТОВ «Страхова група «Оберіг» (42 274 грн. 84 коп. - 1 500 грн.= 40 774 грн. 84 коп.), натомість загальна вартість відновлювального ремонту становить 63 250 грн. 25 коп., яку за вирахуванням різниці від суми 40 774 грн. 84 коп., що є вартістю відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, та з урахуванням суми франшизи - 1 500 грн. 00 коп., що становить 22 475 грн. 41 коп., просить стягнути з ОСОБА_2 (63 250 грн. 25 коп. - 40 774 грн. 84 коп. = 22 475 грн. 41 коп.)

В ході розгляду справи позивач зменшила позовні вимоги відповідно до заяви про зменшення позовних вимоиг від 23 листопада 2021 року, на суму 30 800 грн. 44 коп., як таку, що була сплачена на її користь ТОВ «Страхова група «Оберіг» у порядку страхового відшкодування 08.11.2021 року.

У зв`язку із чим з ТОВ «Страхова група «Оберіг» на її користь спосить стягнути 9 974 грн. 40 коп. (40 774 грн. 84 коп. - 30 800 грн. 44 коп. = 9 974 грн. 40 коп.), а з ОСОБА_2 - 20 975 грн. 41 коп. - збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспорної пригоди та 1 500 грн. 00 коп. - суму франшизи, всього - 22 475 грн. 41 коп.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Усенко М.М., діючий на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 29.06.2021 року (а.с. 35), позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити: стягнути з відповідача, як винуватця дорожньо-транспортої пригоди, різницю між визначеним та понесеним згідно Акта виконаних робіт по ремонту автомобіля від 01.10.2021 року в сумі 63 598 грн. 30 коп., розміром збитків - 63 250 грн. 25 коп. та виплаченою ТОВ «Страхова група «Оберіг» сумою страхового відшкодування - 30 800 грн. 44 коп., 9 974 грн. 40 коп. - суми, що підлягає стягнення з ТОВ «Страхова група «Оберіг» - 9 974 грн. 40 коп., що становить 22 475 грн. 41 коп., а з ТОВ «Страхова група «Оберіг» 9 974 грн. 40 коп. (42 274 грн. 84 коп. - вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу) - 30 800 грн. 44 коп. (плачена сума страхового відшкодування) - 1 550 грн. (сума франшизи) = 9 974 грн. 40 коп.

Також просив стягнути за наслідком розгляду справи понесені позивачем витрати за проведену оцінку пошкодження транспортного знобу в сумі 2 500 грн. 00 коп., судовий збір 908 грн. 00 коп.,і витрати на правову допомогу.

Відповідач ТОВ «Страхова група «Оберіг»в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на сайті судової влади (суду).

ТОВ «Страхова група «Оберіг» надано до суду відзив на позов від 26 листопада 2021 року та просив відмовити у задволенні позовних вимоги позивачу в частині вимог до ТОВ «Страхова група «Оберіг», зважаючи на те, що товариство виконало зобов`язання за страховим випадком вцілому, оскільки ним проведено оцінку пошкодженого транспортного засобу, й відповідно до Звіту № 80668 від 30 червня 2021 року, визначено, що вартість відновлювального ремонту «Лексус», д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 34 511 грн. 09 коп., яка була зменшена на показник доданої вартості в сумі 2 210 грн. 65 коп., що загалому становить 30 800 грн. 44 коп., й була виплачена позивачу.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , діючий на підставі довіреності від 16 грудня 2021 року, позовні вимоги в частині стягнення суми франшизи визнав, в решті вимоги просив відмовити у задоволенні за необґрунтованістю, зважаючи на непогодження із проведеною позивачем оцінкою пошкодженого транспортного засобу, та вважаючи, що оскільки відповідальність ОСОБА_2 була застрахованою ТОВ «Страхова група «Оберіг», саме ТОВ «Страхова група «Оберіг» має нести відповідальність за завдані збитки.

Відзив таким відпоівадчем на позов не надано.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.ч. 5,6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, с обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-прівовнй акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Розгляд справи відбувся порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 44).

Так, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України)

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України).

Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Вирішення спору регулюється положення ст. 22, ч.ч.1,2,4 ст. 1166, ч.2 ст. 1192, ч.ч.1,2 ст. 1187, п.1 ч.1 ст. 1188, ст. 1194 ЦК України, а також з урахуванням положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1 ст. 22 ЦК України). Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (п.1 ч.3 ст. 22 ЦК України).

Розмір збитків, відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом встановлено, що 05 березня 2021 року о 14 годині 05 хвилин на перехресті пр. Правди, вул.Н.Ужвій, пр.Свободи в місті Києві сталася дорожньо-транспорта пригода, при якій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Опель», д.н.з НОМЕР_1 , перед поворотом праворуч на вул. Н.Ужвій, не врахував дорожньої обстановки, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Лексус», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, що призвело до пошкодження належного позивачу автомобіля «Лексус», д.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 6, 7, 8).

Постановою Подільського районного суду м. Києві від 26 квітня 2021 року, яка набула чинності, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу (а.с.8).

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На час дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність власника автомобіля «Опель», д.н.з НОМЕР_1 , була за страхована в ТзДВ «Страхова група «Оберіг» відповідно до полісу ЕР № 200140704 від 02.06.2020 року зі строком дії з 03.06.2020 року по 02.06.2021 року за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу та визначеним розміром франшизи - 1 500 грн. 00 коп. (а.с.7), й з метою визначення розміру збитку, завданого пошкодженому транспортному засобу внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, позивачем замовлено проведення авто-товарознавчого дослідження, й відповідно до Звіту № 8130/06/21 про оцінку транспортного засобу «Лексус», д.н.з. НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля визначено в сумі 63 250 грн. 25 коп., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (0,70, зважаючи на вік автомобіля - 2006) - 42 274 грн. 84 коп. (а.с.9-31).

В ході розгляду справи позивач зменшив позовні вимоги відповідно до заяви про зменшення позовних вимоиг від 23 листопада 2021 року на суму 30 800 грн. 44 коп., як таку, що була сплачена на його користь ТОВ «Страхова група «Оберіг» у порядку страхового відшкодування 08.11.2021 року, що визнається стронами, відповідно з відповідача, як винуватця дорожньо-транспортої пригоди, пілягає стягненню різниця між визначеним та понесеним відповідно до Акту виконаних робіт від 01.10.2021 року на суму 63 598 грн. 30 коп., розміром збитків - 63 250 грн. 25 коп. та виплаченою ТОВ «Страхова група «Оберіг» сумою страхового відшкодування - 30 800 грн. 44 коп., 9 974 грн. 40 коп. - суми, що підлягає стягнення з ТОВ «Страхова група «Оберіг», що становить 22 475 грн. 41 коп., а з ТОВ «Страхова група «Оберіг» 9 974 грн. 40 коп. (42 274 грн. 84 коп. - вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу) - 30 800 грн. 44 коп. (плачена сума страхового відшкодування) - 1 550 грн. (сума франшизи) = 9 974 грн. 40 коп.

Відповідно до ст. 8 Закону № 85/96-ВР страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Поняття «франшиза» міститься у ст. 9 Закону № 85/96-ВР і його слід розуміти як частину збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно з договором страхування.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки відповідач не оскаржує оцінену позивачем суму матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, й, вирішуючи питання про відшкодування матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, судом взято за основу Звіт № 8130/06/21 від 10 червня 2021 року, проведений за замовленням позивача в сумі 63 250 грн. 25 коп., а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (0,70, зважаючи на вік автомобіля - 2006) - 42 274 грн. 84 коп. (а.с.9-31).

Позивачем понесені відповідно до Акту виконаних робіт від 01.10.2021 року витрати на відновлення (ремонт) аавтомобіля на суму 63 598 грн. 30 коп.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Проте частиною 3 зазначеної статті визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За таких правових підстав, суд застосовує спеціальну норму, регулюючу дані правовідносини - статтю 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за наслідками вимог частини 3 статті 22 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правові підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Автомобіль відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України - є джерелом підвищеної небезпеки. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Окрім того, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст.1194 ЦК України).

За таких правових підстав та наданих сторнами доказів позов про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є обґрунтованим, доведеним й таким, що підлягає задоволенню, підстав для відмови судом не встановлено.

Судом надана правова оцінка заперечень відповідача проти позову, та вважає, що останні не заслуговують на увагу та розцінюються судом як такі, що спрямовані на уникнення від виконання зобов"язання по відшкодуванню матеріальних збитків, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами, наданими позивачем по справі.

Вимога позивача про понесені ним витрати за проведену оцінку пошкодження транспортного знобу в сумі 2 500 грн. 00 коп. підлягає відшкодуванню, як просить позивач, відповідно до підтверденого доказу про пронесені витрати згідно платіжного доручення № 263 від 09 червня 2021 року (а.с.32).

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу, якщо про це не звертаються сторони.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві до позову, в межах наданих сторонами доказів, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України).

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України).

Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір за вимогу майного характеру в сумі 908 грн. 00 коп. (а.с. 36), який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача згідно часток іх майнової відповідальності й ціни позову, розмір її зменшення на 48,7% від первинно поданої суми позову згідно заяви позивача про зменшення позовних вимог, відповідно судовий збір в сумі 464 грн. 99 коп. підлягає стягенню у таких розмірах: ТзДВ «Страхова група «Оберіг»-142 грн. 89 коп., ОСОБА_2 - 322 грн. 10 коп.

Водночас, вимога позивача про відшкодування понесених ним витрат на правову допомогу без визначеної суми задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано документів (плітажної квитанції) про понесені ним витрати, окрім того відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК України).

За результатами розгляду справи, відповідно до п. 2 ч.2 ст. 137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат, серед іншого - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 ЦПК України).

Окрім того, відповідно до п. 2 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Європейський суд з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначив підхід вислітлений у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95).

Хоча чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід враховувати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 22, 1166, 1187, 1194 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспорної пригоди, - задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», код ЄДРПОУ - 39433769, на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_3 , 9 974 грн. 40 коп. - страхового відшкодування, 2 500 грн. 00 коп. - витрат на проведення експертного дослідження завданих збитків, 142 грн. 89 коп. - судового збору, а всього - 12 617 (дванадцять тисяч шістсот сімнадцять) грн. 29 (двадцять дев"ять) коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_4 ,на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_3 , 20 975 грн. 41 коп. - збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспорної пригоди, 1 500 грн. 00 коп. - суму франшизи, 322 грн. 10 коп. - судового збору, а всього - 22 794 (двадцять дві тисячі сімсот дев"яносто чотири) грн. 51 (п"ятдесят одна) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

СУДДЯ: