_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-о/947/397/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2021 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого-судді Огренич І.В.

при секретарі - Грабовій Т.П.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про встановлення факту непроживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, заінтересовані особи: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Кот Дмитро Геннадійович (65014, м. Одеса, вул. Жуковського, 2), -

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту непроживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та просить встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно не проживав разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини у будинку по АДРЕСА_2 , а саме 26 листопада 2019 року. При цьому заявниця посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати - ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина на 7/36 частин житлового будинку по АДРЕСА_2 . Спадщину після смерті матері прийняла лише заявниця - ОСОБА_1 . Брат заявниці - ОСОБА_2 (син ОСОБА_4 ) також є спадкоємцем першої черги, але він в шестимісячний строк від своєї частки у спадщині відмовився на користь заявниці, інших спадкоємців першої черги після смерті матері немає. Заявниця зазначила, що вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права у повному обсязі через реєстрацію за місцем проживання її матері, на момент смерті, її батька - ОСОБА_3 , який насправді з матір`ю постійно не проживав з 1995-1997р.р., тобто більше 20 років. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19.11.2020р. її батька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 уродженця Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , оголошено померлим. Вказаним рішенням суду достеменно встановлено, що ОСОБА_3 більше 20 років по місцю реєстрації постійно не проживав і навіть не з`являвся там. З 01 червня 2020 року за її заявою Київським відділом поліції в м. Одесі Головного Управління національної поліції в Одеській області проводились розшукові заходи з метою встановлення місця знаходження ОСОБА_3 , однак ніяких відомостей про його місцезнаходження або місце перебування виявити не вдалося. Проте, з огляду на те, що батько заявниці ОСОБА_3 , хоч і не проживав з матір`ю з 1995-1997р.р., але формально був з нею одружений на момент її смерті та був зареєстрований разом з нею в АДРЕСА_2 , нотаріус відмовився видати їй свідоцтво про право на усю спадщину. Встановлення вказаного факту у судовому порядку засвідчить неприйняття спадщини ОСОБА_3 і дозволить заявниці оформити спадкові права після смерті матері ОСОБА_4 , а тому вона вимушена звернутись до суду з даною заявою.

Заявниця у судове засідання не з`явилась, повідомлялась, представник заявниці - адвокат Процик М.В. надала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, заяву просить задовольнити у повному обсязі.

Заінтересована особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Кот Д.Г. у судове засідання не з`явився, повідомлявся, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву ОСОБА_1 підтримав.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, в матеріалах справи наявна нотаріально засвідчена заява останнього в якій він заяву ОСОБА_4 підтримує та просить розглянути справу за його відсутності, зазначивши, що він від спадщини відмовився на користь сестри, не має жодних претензій на спадщину після смерті матері, право на оформлення спадщини сестрою ОСОБА_4 на усі 7/36 частин житлового будинку по АДРЕСА_2 він не оспорює, інших спадкоємців першої черги немає (заява засвідчена приватним нотаріусом ОМНО Кот Д.Г., р. №943 від 10 вересня 2021р.).

Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 (актовий запис про смерть за №12080 Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 27 листопада 2019 року). Після смерті ОСОБА_4 залишилась спадщина у вигляді 7/36 частин житлового будинку по АДРЕСА_2 , яка належить їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину, р.№4-852, виданого 22 березня 1996р. Третьою одеською державною нотаріальною конторою.

Заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є донькою померлої ОСОБА_4 (актовий запис про народження №2720 р/б ЗАГС Київського р-ну м. Одеси від 13 листопада 1973р.).

Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З матеріалів справи вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла її донька - заявниця ОСОБА_1 , про що свідчить заява останньої, засвідчена приватним нотаріусом ОМНО Ганченко О.М., р. №587 від 22 квітня 2020р.

Син померлої - ОСОБА_2 , який також є спадкоємцем першої черги після смерті матері, від своєї частки у спадщині відмовився на користь заявниці ОСОБА_1 , що підтверджується заявою останнього, яка засвідчена приватним нотаріусом ОМНО Ганченко О.М., р. №652 від 15 травня 2020р..

Проте, з матеріалів справи вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 , також зареєстрований батько заявниці - ОСОБА_3 .

Заявниця звернулась до суду з даною заявою з посиланням на те, що вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права у повному обсязі через реєстрацію за місцем проживання її матері ОСОБА_4 , на момент смерті, її батька - ОСОБА_3 , який за зазначеною адресою з 1995-1997р.р. не проживав, але формально був одружений та був зареєстрований разом з нею в АДРЕСА_2 , а тому нотаріус відмовився видати свідоцтво про право на усю спадщину.

За змістом ст.ст.1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Разом з тим, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому фізична особа проживає постійно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати;

місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги;

місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги;

Отже, під місцем постійного проживання слід розуміти житло, де фізична особа постійно проживає, а тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово строком менше шести місяців на рік (наприклад, під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Відповідно до частини другої ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

Натомість частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Саме такої правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17.

Згідно з актом від 03.08.2020р. за підписом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_3 більше 20 років по місцю реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , не з`являється, пенсію чи якусь іншу кореспонденцію за вказаною адресою не отримує.

З матеріалів справи вбачається, що з 01 червня 2020 року за заявою ОСОБА_1 , Київським відділом поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області проводились розшукові заходи з метою встановлення місця знаходження ОСОБА_3 , однак ніяких відомостей про його місцезнаходження або місце перебування виявити не вдалося, що підтверджується листом Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 30 червня 2020р..

Відсутність постійного і фактичного проживання ОСОБА_3 зі спадкодавцем на час відкриття спадщини також підтверджується листом Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 07.08.2020р., згідно з яким ОСОБА_3 з заявою про оформлення пенсії не звертався і як отримувач пенсії на обліку не перебуває, тобто її не отримує за адресою реєстрації.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2020р. (цивільна справа №947/21797/20) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , оголошено померлим. Вказаним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_3 більше 20 років по місцю реєстрації постійно не проживав і навіть не з`являвся там.

Згідно зі ст.82 ч.4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. У якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, державна реєстрація ОСОБА_3 у житловому будинку по АДРЕСА_2 сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті ОСОБА_4 за адресою реєстрації і не доводить факту прийняття ним спадщини.

Згідно з пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

За правовою позицією Верховного Суду викладеною у Постанові від 23 вересня 2020 року у справі № 758/7094/19 «визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, має значення наявність чи відсутність спору між спадкоємцями», при цьому «процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість». У вказаній постанові Верховний суд роз`яснив, що під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; існування спору про право, пов`язано із порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у Постанові від 10 лютого 2021 року у справі № 725/3535/18.

Слід зазначити, що спадкоємців, які б оспорювали, не визнавали чи заперечували проти реалізації права ОСОБА_1 на оформлення спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , у зв`язку з встановленням факту непроживання ОСОБА_3 зі спадкодавцем на момент її смерті, судом не вставлено.

Встановлення факту відсутності постійного проживання ОСОБА_3 зі спадкодавцем викликано необхідністю вирішення питання щодо неможливості застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України.

Так, дослідженими судом доказами підтверджено факт постійного непроживання ОСОБА_3 за місцем своєї реєстрації, станом на 26 листопада 2019 р. - день смерті спадкодавця ОСОБА_4 ..

Також суд враховує ту обставину, що ОСОБА_3 , не проживаючи разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, та протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, заяву про прийняття спадщини не подав, тому не може вважатися особою, яка прийняла спадщину.

Згідно ст.1298 ЦК України - свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

При таких обставинах, оцінивши досліджені судом докази з точки зору їх належності, допустимості, достатності та достовірності, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.10,12,13,18,81,211,247,258,259,268,273,293,294,295-300,315- 319 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про встановлення факту непроживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно не проживав разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини у будинку по АДРЕСА_2 , а саме 26 листопада 2019 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийнятті постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 22.12.2021р..

Суддя Огренич І. В.