Справа №751/2029/21
Провадження №2/751/844/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Деркача О. Г.

секретаря судового засідання Гармаш - Лящинської М.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи Поповича І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Управління (Служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, в якому просить: стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24.03.2021 року і до досягнення дитиною повноліття; визначити місце проживання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 20.07.2007 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який, за рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 05.03.2015 року, було розірвано. Від спільного шлюбу у них є неповнолітня дитина - донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу з відповідачем дитина залишилась проживати з позивачем. Стверджує, що між нею та відповідачем виникають конфлікти з приводу його участі у вихованні доньки, а також її місця проживання. Відповідач погрожує забрати доньку жити до себе. Вважає, що ця ситуація є травмуючою для дитини в психологічному плані, створює для неї та доньки ситуацію невпевненості та невизначеності. Тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач вказує, що вона є інвалідом 3 групи і живе за рахунок пенсії з інвалідності, яка є невеликою і не задовольняє потреби для забезпечення нормального рівня життя дитини, а тому дитина потребує додаткових витрат. Позивач та її донька зареєстровані разом. Зазначається, що вона як мати приділяє належну увагу вихованню дитини. З урахуванням всіх наведених вище обставин позивач вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з нею, що буде відповідати її найкращим інтересам, а також щоб відповідач не займався самовправством по відношенню до дитини, а також стягнути заявлений до стягнення розмір аліментів.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі і просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні визнає позовні вимоги частково, а саме в частині стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини видів його заробітку (доходу). Також зазначає, що з травня 2020 року дитина проживає з матір`ю.

Представник третьої особи вважає, що визначення місця проживання дитини з позивачем буде відповідати її інтересам.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.03.2015 року було розірвано. (а.с.4-5)

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається з копії свідоцтва про народження дитини. (а.с. 6)

Неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає разом з її матір`ю ОСОБА_1 , окремо від батька ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідною довідкою. (а.с. 36). Зазначена квартира належить ОСОБА_1 на праві власності.

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 18.11.2021 № 709 затверджено висновок щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 9-10)

Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини

Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості: малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27.02.1991 р. №789-ХІІ, а також частин 7 і 8 статті 7 Сімейного кодексу України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі) проте з ким із них і, хто саме з дітей залишається, суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Згідно зі ст.ст. 11, 12 Закону України "Про охорону дитинства", сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батька. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її для самостійного життя та праці.

Стаття 27 «Конвенції про права дитини», ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 та положення «Декларації прав дитини» регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У пункті 1 статті 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема, статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За умов частини першої та третьої ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

На час розгляду справи домовленості між позивачем та відповідачем з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а отже, аліменти підлягають стягненню в судовому порядку в силу ст. 181 Сімейного Кодексу України.

При визначенні розміру аліментів судом враховуються обставини викладені у ст. 182 СК України: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні. Для дитини створені сприятливі умови для проживання, вона забезпечує усім необхідним для розвитку. Батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вихованні дитини участі не приймає, а мати намагається приділяти достатньо уваги всебічному, повному та гармонійному розвитку доньки.

З урахуванням пріоритетності прав та інтересів дитини, ставлення матері до виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, що нею створені належні умови для повноцінного розвитку та виховання дитини, приймаючи до уваги висновок Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради та виходячи виключно з інтересів дитини, суд вважає за доцільне визначити місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , а також беручи до уваги обов`язок батьків щодо матеріального утримання дитини, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.03.2021 року, в силу ст. 191 Сімейного Кодексу України, і до досягнення дитиною повноліття.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача належним чином підтверджені понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн 00 коп. та до державного бюджету 908 грн. 00 коп. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Конвенцією про права дитини, ст. 4, 13, 76-81, 95, 128, 141, 223, 280-282, 354 ЦПК, ст.ст. 29, 141, 150, 155, 160, 161 СК України, ст. 11, 12 Закону України "Про охорону дитинства", суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів задовольнити частково.

Визначити місце проживання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24.03.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , в дохід держави 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлений 10 грудня 2021 року.

Головуючий - суддя О. Г. Деркач