ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

22 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 643/14045/20

провадження № 22-ц/818/4355/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СКБ Укрелектромаш»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКБ Укрелектромаш» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СКБ Укрелектромаш» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 березня 2021 року, постановлене у складі судді Новіченко Н.В., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «СКБ Укрелектромаш» про стягнення компенсації за 113 календарних днів щорічної невикористаної відпустки в розмірі 59 755, 53 грн., та компенсації у вигляді середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 118 671, 12 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що у період з 01 жовтня 2015 року по 05 листопада 2019 року він знаходився у трудових відносинах з ТОВ «СКБ Укрелектромаш». На підставі наказу № 136К від 05 листопада 2019 року його було звільнено з посади електрозварника 6 розряду у зв`язку з нез`явленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності на підставі п. 5 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Вказаним наказом було визначено, що при звільненні позивачу належить до виплати компенсація за 113 календарних днів невикористаної щорічної відпустки. Однак, в день звільнення позивача 05 листопада 2019 року, відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми, належні при звільненні, та не здійснив виплат компенсації за 113 календарних днів щорічної невикористаної відпустки, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України. У зв`язку з цим позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «СКБ Укрелектромаш» на користь ОСОБА_1 компенсацію за щорічну невикористану відпустку в розмірі 47 986, 58 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 47 986,58 грн. з утриманням відповідних податків та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з ТОВ «СКБ Укрелектромаш» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору 479,86 грн. Стягнуто з ТОВ «СКБ Укрелектромаш» на користь державного бюджету України витрати по сплаті судового збору в сумі 675, 20 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «СКБ Укрелектромаш» просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з відповідача компенсацію за 113 календарних днів щорічної невикористаної відпустки у розмірі 31 402, 70 грн., з послідуючим утриманням із зазначеної суми податків та зборів та стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 10 000 грн. з послідуючим утриманням із зазначеної суми податків та зборів.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права. Вказує, що суд безпідставно прийшов до висновку, що відповідачем при розрахунку середньоденной заробітної плати допущена арифметична помилка, а саме не виключені з розрахунку святкові та неробочі дні, на думку суду кількість робочих днів за виключенням святкових та неробочих днів складає 231 день, однак вважає цей висновок таким, що не відповідає ст. 73 КЗпП України, виходячи з наведеної норми. Загальна кількість святкових та неробочих днів в році складає 11 календарних днів, отже в 2019 році 365 календарних днів, з яких 11 святкові та неробочі, то для розрахунку середньоденної заробітної плати кількість календарних днів складає 354 дні, вважає, що компенсація за дні невикористаної відпустки складає 31 402, 70 грн. Вказує, що при ухваленні рішення суд не зазначив, що сума компенсації за дні невикористаної відпустки визначено без утримання податків та обов`язкових зборів. Вказує, що середній заробіток, який стягнуто судом з відповідача, а саме 47 968, 58 грн., є неспівмірним із заборгованістю по виплаті компенсації за дні щорічної невикористаної відпустки та ймовірними втратами позивача.

Представник позивача надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що відповідачем в апеляційній скарзі не наведено жодних нових обставин чи достатніх доказів для скасування оскаржуваного рішення.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК).

Статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства - суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, позивач був звільнений 05.11.2019 року, проте при звільненні відповідач не здійснив остаточний розрахунок з позивачем. У зв`язку з цим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація за щорічну невикористану відпустку в розмірі 47 986, 58 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 47 986, 58 грн.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу № 229-к від 30.09.2015 року, ОСОБА_1 прийнятий на роботу на посаду електрогазозварника 6 розряду на ділянку кольорового лиття в дослідне виробництво з 01 жовтня 2015 року з окладом 3 092, 00 грн. згідно штатного розпису з режимом роботи с 13:30 до 22:00 год.

Наказом № 136-к від 05.11.2019 ОСОБА_1 звільнений з 05.11.2019 року з посади електрогазозварника 6 розряду ділянки кольорового лиття дослідного виробництва у зв`язку із відсутністю на роботі більше чотирьох місяців підряд, внаслідок тимчасової непрацездатності, п. 5 ст. 40 КЗпП України. Також в даному наказі зазначено: компенсація 113 календарних днів відпустки.

Трудовою книжкою, серії НОМЕР_1 , також підтверджується, що 01.10.2015 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду електрогазозварника 6 розряду на дільницю кольорового лиття дослідного виробництва, наказ № 229-к від 30.09.2015 року та 05.11.2019 року звільнений у зв`язку із нез`явленням на роботу протягом більше як чотирьох місяців підряд, внаслідок тимчасової непрацездатності, п. 5 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до Виписки по надходженням по картці/рахунку НОМЕР_2 і додатковим рахункам договору SAMDNWC2 від 23.08.2019 за період 01.01.2019 р. по 05.08.2020, вбачається, що ОСОБА_1 отримав 28.08.2019 року «зарплата, СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ, лікарняні за червень 2019» у розмірі 6 783, 56 грн., також 28.08.2019 року отримав «зарплата, СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ, лікарняні за травень 2019» у розмірі 4 620, 26 грн., 20.09.2019 року «зарплата, СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ, лікарняні за липень 2019» - 9 680, 27 грн., 29.10.20219 року ««зарплата, СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ, лікарняні за серпень 2019 року» у розмірі 9 503, 18 грн., 04.01.2020 року отримав надходження від відповідача без призначення платежу у розмірі 2 707, 50 грн., 10.01.2020 року «зарплата, СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ, заробітна плата лікарняні за жовтень» - 16 393, 00 грн., крім того 10.01.2020 позивач отримав від відповідача «Зарплата, СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ, заробітна плата-лікарняні за листопад 2019 року» - 1 663, 06 грн.

Згідно із довідки відповідача про розрахунок середньоденного заробітку для нарахування суми компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки, позивачу нарахована заробітна плата в наступному розмірі: грудень 2018 року 9 965, 27 грн., січень 2019 року 7 383, 58 грн., лютий 2019 року 5 573, 40 грн., березень 2019 року 7 968, 51 грн., квітень 2019 року 8 853, 90 грн., травень 2019 року 9 149, 03 грн., червень 2019 року 8 853, 90 грн., липень 2019 року 12 312, 63 грн., серпень 2019 року 9 149, 03 грн., вересень 2019 року -8 853, 90 грн., жовтень 2019 року 9 149, 03 грн., листопад 2019 року 885, 39 грн.

Відповідно до довідки № 88 від 25.11.2020 року, у період з січня 2020 року по вересень 2020 року включно, у зв`язку з скороченням обсягів виробництва, викликаних відсутністю замовлень та погіршення фінансового стану, на підприємстві було змінено режим роботи. Організована робота за індивідуальним графіком з розрахунку наступної кількості робочих днів: згідно наказу № 134/1-к від 01.11.2019 року, січень - 4 робочих дня; згідно наказу № 147/1-к- від 30.11.2019 року, лютий 4 робочих дня, березень 4 робочих дня; згідно наказу № 7/1-к - від 30.01.2020 року, квітень 4 робочих дня, травень 4 робочих дня; згідно наказу № 41/1-к від 31.03.2020 року, червень - 4 робочих дня, липень 4 робочих дня; згідно наказу № 55/1-к від 29.05.2020 року, серпень 4 робочих дня, вересень 4 робочих дня. У серпні 2020 року згідно наказу № 61/1-к від 14.08.2020 року «Про внесення змін до наказу № 55/1-к від 29.05.2020р.» було скасовано режим неповного робочого часу з 1 вересня 2020 року і встановлено п`ятиденний робочий тиждень.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Попляк В.В. від 31.07.2019 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках ПАТ «МТБ Банк», рахунок НОМЕР_3 , та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику Товариству з обмеженою відповідальністю «СКБ Укрелектромаш».

Крім того, постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 09.12.2019 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунок, що будуть відкрити після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику Товариству з обмеженою відповідальністю «СКБ Укрелектромаш».

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що з 01 жовтня 2015 року позивача було прийнято на роботу до АТ «СКБ Укрелектромаш», яке 05.09.2011 року перетворено в ТОВ «СКБ Укрелектромаш». 05 листопада 2019 року позивача було звільнено на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП України. В день звільнення позивача 05 листопада 2019 року, відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми, належні при звільненні, та не здійснив виплат компенсації за 113 календарних днів щорічної невикористаної відпустки в розмірі 59 755, 53 грн., та компенсації у вигляді середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 118 671, 12 грн.

Відповідно до положень ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Працівник має право на оплату своєї праці своєчасно на підставі укладеного трудового договору (ст. 21 Закону «Про оплату праці»).

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідностатті 74 Кодексу законів про працю України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи встановлені Законом України «Про відпустки», регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Частиною 1 ст. 2 ЗУ «Про відпустки» передбачено, що право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Відповідно до ст.83 КЗпП України та ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Положеннями статей 4,6 Закону України «Про відпустки» визначено, що щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткової відпустки за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про відпустки»).

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Статтею 79 КЗпП України та ст.10 Закону України «Про відпустки» передбачений порядок і умови надання щорічних відпусток. Відповідно до зазначених норм черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату працю», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст.83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (ст.1821 КЗпП), тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Якщо працівник з незалежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст.238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Згідно абз. 1 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, при розрахунку середньоденного заробітку для нарахування суми компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки врахував заробітну плату позивача за останні 12 місяців, яка склала 98 097, 57 грн. та відповідну кількість календарних днів, а саме 354 дня.

Між тим, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, при розрахунку середньоденного заробітку для нарахування суми компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки не враховуються святкові та не робочі дні.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції, що вірною сумою середньоденного заробітку для нарахування суми компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки є 424, 66 грн. (98 097, 57 грн. ( заробітна плата за останні 12 місяців)/231( кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством)).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що компенсація за щорічну невикористану відпустку становить 47 986, 58 грн. (113 (кількість днів невикористаної відпустки) х424,66 (середньоденний заробіток).

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Здійснення розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до абз.3 п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Пунктом 5 розділу IV Порядку встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно п.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів в період затримки.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач не виконав вимоги чинного законодавства та у день звільнення не здійснив відповідні виплати, внаслідок чого позивач має право на відшкодування середнього заробітку за весь час затримки.

Доказів своєчасного проведення остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 відповідачем суду не надано.

Установивши при розгляді справи що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Виплата працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.

Разом з тим доказів відсутності вини відповідача у несвоєчасній виплаті остаточного розрахунку з позивачем при звільненні суду не надано.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві суд апеляційної інстанції доходить висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16 дійшов висновку, що право суду зменшити розмір середнього заробітку, який має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Водночас Верховний Суд України зауважив, що разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Колегія суддів погоджується з таким висновком у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Враховуючи те, що повного розрахунку з позивачем в день звільнення проведено не було, тому в силу наведених вище норм ст.ст.116, 117 КЗпП України, а також враховуючи практику Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з ТОВ «СКБ Укрелектромаш» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 47 986, 58 грн.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 116, 177 КзПП України та практику Великої Палати Верховного Суду.

В своїй апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що при ухваленні рішення суд не зазначив, що сума компенсації за дні невикористаної відпустки визначена без утримання податків та обов`язкових зборів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції, стягуючи з відповідача на користь позивача компенсацію за щорічну невикористану відпуску в сумі 47 986, 58 грн. дійсно в резолютивній частині рішення не зазначив стосовно утримання сум податків та обов`язкових зборів.

Між тим, це не є підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, оскільки сторони не позбавлені можливості звернутися до суду із заявою про роз`яснення рішення стосовно вказаного питання.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не свідчать про наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду, апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СКБ Укрелектромаш» - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови виготовлено 22 грудня 2021 року