КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 755/2373/21 Головуючий у 1 інстанції: Марфіна Н.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк», правонаступником якого є Товаристо з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року позивач АТ «Універсал Банк» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 3 % річних на загальну суму 2604,66 доларів США, а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що, 07 лютого 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №06/1753к-07, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику кредит в розмірі 50 000 доларів США зі встановленням щорічної відсоткової ставки в розмірі 13,7%.

Вказував, що в якості забезпечення виконання зобов`язання 08.02.2007 року було укладено Договір іпотеки, згідно умов якого ОСОБА_2 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку за адресою: Київська область, Іванківський район,

с. Тетерівське, кадастровий номер :01:002:0015.

Позивач зазначав, що виконав покладені на нього зобов`язання і надав позивачу в користування 50 000 доларів США, однак у відповідача внаслідок ухилення від виконання зобов`язання виникла заборгованість.

Так, рішенням Іванківського районного суду Київської області від 09.12.2013 року з відповідача стягнуто 28 940,68 доларів США та в рахунок стягнення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки, оскільки відповідач грошові кошти не повернув.

Тому, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 3 % річних на загальну суму 2604,66 доларів США.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року позовну заяву задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» 3 % річних на загальну суму 2 604 доларів 66 центів США. Здійснено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Скарга обґрунтована тим, що позивачем було пропущено строк позовної давності зі звернення з даним позовом до суду, проте в мотивувальній частині рішення не досліджувалося дане питання та не давалася правова оцінка причин пропущення строку звернення до суду з даною позовною заявою.

Зазначає, що АТ «Універсал Банк» зловживає своїми процесуальними правами, як кредитора, від серпня 2014 року ходом виконавчого провадження не цікавиться, із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку на пред`явлення його до виконання АТ «Універсал Банк» звернулося лише у вересні 2019 року, а з позовною заявою про стягнення 3% річних з відповідача АТ звернулося через 7 років після набрання законної сили рішенням у справі №366/2954/13-ц.

Тому, вважає, що оскільки судом першої інстанції ухвалено судове рішення без правового аналізу доказів, які суттєво впливають на результати розгляду справи в силу приписів п.2-4 ч.1 та ч.2 ст.376 ЦПК України,то таке судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року залучено до участі у справі правонаступника АТ «Універсал Банк» - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Щодо доводу апелянта про пропуск первісним позивачем строку позовної давності, то ТОВ «ФК «ЄАПБ» наголошує та звертає увагу суду апеляційної інстанції, що згідно з ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, а як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами була отримана особисто, однак, станом на дату ухвалення судового рішення, процесуальним правом подати відзив на позовну заяву чи/або подати заяву до суду першої інстанції про застосування строків позовної давності він не скористався, а отже заява апелянта ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності у даних спірних правовідносинах не може бути прийнята апеляційним судом до розгляду.

Таким чином, ТОВ «ФК «ЄАПБ» вважає, що судом першої інстанції повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, його висновки відповідають обставинам справи, під час прийняття рішення судом не допущено порушень норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції є законним та повністю обґрунтованим, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що має місце неналежне виконання відповідачем умов договору кредиту в частині своєчасного повернення грошових коштів, що тягне за собою цивільно-правову відповідальність, яка передбачена вищенаведеними нормами цивільного законодавства України, тому позивачем правомірно заявлено вимоги про застосування до відповідача заходів відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, в частині нарахування на суму боргу трьох відсотків річних.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Встановлено, що 07 лютого 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 укладений Договір №06/1753к-07, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику кредит в розмірі 50000,00 доларів США зі встановленням щорічної відсоткової ставки в розмірі 13,7%, на строк 120 місяців з кінцевою датою погашення 06.02.2017 року (а.с.8-12).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 09 грудня 2013 року Іванківським районним судом Київської області ухвалено судове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №06/1753К-07 від 07 лютого 2007 року в сумі 28940,68 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (курс 799,30 грн. за 100 дол. США) складає 231 322 грн 86 коп. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №06/1753К-07 від 07 лютого 2007 року в розмірі 28940,68 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (курс 799,30 грн. за 100 доларів США) складає 231 322 грн 86 коп.: звернуто стягнення на земельну ділянку загальною площею 0,2500 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Іванківський район, с.Тетерівське, та належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №775203, виданого Тетерівською сільською радою 28.12.2006 року на підставі рішення Тетерівської сільської ради 5 сесії 5 скликання від 24.11.2006 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №47, кадастровий номер - :01:002:0015 шляхом проведення прилюдних торгів, визначивши початкову ціну в розмірі 48 000 грн. (сорок вісім тисяч) гривень.

Встановлено, що 08 січня 2014 року представником АТ «Універсал Банк» було отримано виконавчий лист для примусового виконання вказаного рішення, а 11 серпня 2014 року старшим державним виконавцем Шеремет Ю.М. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №ВП44339046 з примусового виконання вищевказаного рішення суду (а.с.19, 21).

03 грудня 2014 року старшим державним виконавцем Шеремет Ю. М. було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.22).

Проте, рішення Іванківського районного суду Київської області від 09 грудня 2013 року до цього часу не виконано.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1 та ч.5 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За приписом частини п`ятої статті 11 ЦК України грошове зобов`язання може виникати з рішення суду. Якщо певне зобов`язання згідно з рішенням суду є грошовим, відповідальність за невиконання такого зобов`язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Таким чином, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Виходячи з того, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов`язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язань.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

За ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Так, відсутність реального виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.526, 599 ЦК України.

Відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Результат аналізу наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно зі ст.625 ЦК України.

Крім того, позикодавець має право отримати проценти від суми позики згідно зі ст.1048 ЦК України, які нараховуються за період із дати отримання коштів позичальником до дня повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що має місце неналежне виконання відповідачем умов договору кредиту в частині своєчасного повернення грошових коштів, що тягне за собою цивільно-правову відповідальність, яка передбачена вищенаведеними нормами цивільного законодавства України, а тому позивачем правомірно заявлено вимоги про застосування до відповідача заходів відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, в частині нарахування на суму боргу трьох відсотків річних.

Тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем правомірно пред`явлено вимоги до відповідача про стягнення з ОСОБА_1 3 % річних на загальну суму 2604,66 доларів США за період від 13.01.2018 року до 12.01.2021 року, при визначенні суму боргу та взяв за основу наданий позивачем розрахунок заборгованості, який складений у повній відповідності з чинним законодавством, та перевірений судом, в той же час відповідач не скористався процесуальним правом подати відзив до позовної заяви та спростувати наданий позивачем розрахунок.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави до його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: