ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/2196/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/1827/21 Категорія: 304090000 Биченко І. Я.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Акцент-Банк»;

відповідач ОСОБА_1 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу АТ «Акцент-Банк»

розглянувши в м. Черкаси у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент Банк» на заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 жовтня 2021 року, постановлене під головуванням судді Биченка І.Я. у Смілянському міськрайонному суді Черкаської області 12.10.2021 року, у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

15.06.2021 року АТ «Акцент-Банк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог вказується, що 14.04.2019 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в "А-Банку" з метою укладання кредитного договору № б/н та отримання кредитної картки.

На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в "А-Банку" відповідачу ОСОБА_1 надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач стверджує, що відповідач ОСОБА_1 станом на 09 квітня 2021 року має заборгованість за кредитом в розмірі 32004 грн. 52 коп. та 4307 грн. 94 коп. заборгованість за відсотками.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 умови укладеного договору не виконує, то у неї утворилася вказана заборгованість у розмірі 36312, 46 грн.

АТ «Акцент-Банк» звернувся в суд з позовом та просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 вказану заборгованість у розмірі 36312, 46 грн.

Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12.10.2021 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 32004 грн. 52 коп. заборгованості за кредитним договором та 2000 грн. 70 коп. - судового збору.

У задоволенні позову в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованості за відсотками в сумі 4307 грн. 94 коп. - відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, АТ «Акцент Банк» оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, скаржник зазначає, що оскаржуване рішення суду є таким, що постановлене з порушенням матеріальних норм права, тому підлягає скасуванню.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердила під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язалась в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається, що оскільки відповідач користувалась кредитом, а значить ознайомилась з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодилася з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти.

Скаржник зазначає, що доказом наявності факту вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладення договору дією та сплата періодичних платежів.

В апеляційній скарзі представник АТ «Акцент-Банк» Є.В. Омельченко просить скасувати заочне рішення районного суду від 12.10.2021 року у справі № 703/1827/21 за позовом АТ «Акцент -Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині відмовлених позовних вимог та задовольнити позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» в повному обсязі. Стягнути на користь АТ «Акцент-Банк» з відповідача ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з поданням даної апеляційної скарги в розмірі судового збору.

Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу банку не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідності призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін згідно вимог процесуального законодавства.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи та обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено вимоги лише в частині щодо стягнення тіла кредиту, прийшовши до висновку, що з наданого розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувалась кредитними коштами, чим фактично визнала факт отримання нею кредитних коштів.

Районний суд вказав, що відповідачем існування заборгованості за тілом кредиту у зв`язку з користуванням кредитними коштами не спростовано, власного розрахунку суду не надано. Такими чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» не повернуті, а також вимоги ч. 530 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент Банк» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 32004 грн. 52 коп.

Відмовляючи в частині стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що саме цей витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил розуміла відповідач, ознайомилась та погодилась з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки не містять підпису відповідача, а відтак достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Колегія суддів апеляційного суду не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції не повністю відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи АТ «А-Банк» звернулося в суд із вимогою про стягнення з ОСОБА_1 тіла кредиту та відсотків за період з 14.04.2019 року по 09.04.2021 року.

Отже, предметом позовних вимог АТ «А-БАНК» є стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 14.04.2019 року, в розмірі 36312,46 грн., з яких 32004,52 грн. - заборгованість за кредитом, 4307, 94 грн. заборгованість за відсотками.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не виконувала умови договору, у зв?язку з чим суд першої інстанції прийшов висновку про часткове задоволення вимог позивача та стягнення на користь позивача АТ «А-БАНК» з відповідача ОСОБА_1 суми заборгованості за тілом кредиту, розмір якої не оскаржується відповідачем.

Позивачем АТ «А-БАНК» оскаржується рішення районного суду лише в частині відмови у стягненні відсотків, тому в апеляційній скарзі банк просить суд скасувати заочне рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог АТ «А-БАНК» у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги банку зводяться до незгоди з висновками суду в частині відсутності правових підстав для стягнення відсотків за кредитним договором у визначеному позивачем розмірі, тому колегія суддів апеляційного суду перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «А-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитом, приймаючи до уваги, що згідно ч.1 ст.13, ч.1 ст. 367 ЦПК України, роз?яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року, що під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «А-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Проте, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком районного суду, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання договірних зобов`язань за кредитним договором.

Акціонерне товариство «Акцент-Банк» є правонаступником прав та обов?язків ПАТ «Акцент-Банк», згідно рішення загальних зборів акціонерів від 25.04.2018 року, яким змінено організаційно-правову форму та назву позивача з ПАТ «Акцент-Банк» на АТ «Акцент-Банк», про що зазначено у п. 1.1 Статуту АТ «Акцент-Банк».

14.04.2019 року ОСОБА_1 згідно Анкети-заяви приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору та отримання кредитної картки.

Відповідач ОСОБА_1 погодилася з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.

До позовної заяви позивач додав копії Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» та тарифи користування кредитною карткою «Універсальна».

Із наданого суду розрахунку банку вбачається, що позивач станом на 09 квітня 2021 року нарахував відповідачу 32004 грн. 52 коп. заборгованості за кредитом та 4307 грн. 94 коп. заборгованості за відсотками, всього 36312, 46 грн.

Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦПК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди у відповідності до ст. 638 ЦК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі - ч. 1 ст. 1055 ЦК України.

За статтями 526 та 530 ЦК України зобов?язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов?язковим для виконання сторонами.

Згідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованою договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Особливостями договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначав банк.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред?являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі, щодо розміру і порядку нарахування процентів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14 квітня 2019 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», які також викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, як невід?ємні частини спірного договору.

В Анкеті-заяві від 14 квітня 2019 року вказано, що ОСОБА_1 погоджується із тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а. с. 7).

Так, згідно Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, пред?явлені банком в додатку до позовної заяви, базова процентна ставка на залишок заборгованості в місяць (після закінчення пільгового періоду) становить 3,9% річних.

Як вбачається із наданого банком Витягу, на зворотній частині Витягу з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» наявний підпис ОСОБА_1 датований, 14.09.2019 року, разом з паспортними даними відповідача.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги, на те, що є підпис відповідача ОСОБА_1 на Витягу з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», не надав належної правової оцінки даному факту, що призвело до порушення норм процесуального права та невірного застосування норм матеріального права.

Водночас, в матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту (а. с. 8), який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, в якому визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов?язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, штрафи за порушення строків платежів за будь-якими із грошових зобов?язань та їх розміри і порядок нарахування.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги, що даний споживчий паспорт діяв на час підписання відповідачем ОСОБА_1 . Анкети-заяви від 14.09.2019 року, а тому безпідставно відхилив вказаний доказ, частково задовольнивши вимоги банку, та відмовив позивачу у стягненні відсотків за кредитними коштами.

Враховуючи викладене, суд в порушення вимог закону не врахував те, що оскільки сторонами було погоджено, зокрема, процентну ставку, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов?язань та їх розміри і порядок нарахування, тому суду слід було визначити й стягнути таку заборгованість відповідно до положень закону та підписаних відповідачем анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту.

Отже, підписавши вказану Анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодилася на такі умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов?язання.

Згідно розрахунку заборгованості за договором від 14.04.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 отримала та використовувала кредитні кошти, далі неодноразово порушувала умови договору, бо не сплачувала обов?язкові платежі у встановлені строки, що і стало підставою для нарахування заборгованості ( а. с. 6).

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку. Зобов?язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З огляду на викладене, суд першої інстанції належним чином не дослідив надані банком докази видачі відповідачу кредиту, користування ним кредитними коштами, що доведено відповідними розрахунками, не врахував, що зазначені докази відповідачем не спростовано, що є процесуальним обов?язком сторони, а не суду, при тому, що відповідач в суд не з?явилась і свої доводи , спростування чи запечерення не надала.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, у порушення статей 89, 263-264, ЦПК України суд на зазначені вище положення закону уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального права, не з?ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, не надав належної правової оцінки доводам і доказам, наданим позивачем, зокрема анкеті-заяві та паспорту споживчого кредиту, які підписані відповідачем, що призвело до неправильного вирішення справи в частині відмови у стягненні відсотків за кредитним договором.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та позовних вимоги банку про стягнення із ОСОБА_1 на користь банку заборгованості по відсоткам в розмірі 4307,94 грн. за кредитним договором від 14.04.2019 року.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20, у постанові Верховного Суду від 24.02.2021 року у справі № 285/3500/19, які є обов`язковими для всіх судів України.

Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги банку є обґрунтованими, спростовують висновки районного суду в частині щодо відмови у стягненні відсотків, тому приймаються до уваги та підлягають задоволенню.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов?язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення відсотків за користування кредитом підлягає скасуванню, оскільки ухвалене при неповному з?ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, та неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог АТ «А-Банк» про стягнення відсотків у розмірі 4307, 94 грн. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, оскільки апеляційним судом скасовано рішення в частині відмови у стягненні відсотків, то судові витрати підлягають перерозподілу. Отже, стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь АТ «А-Банк» підлягає судовий збір в розмірі 5255,00 грн. (2270,00 грн. - за подання позовної заяви + 3405,00 грн. - за подання апеляційної скарги, а всього 5675,00 грн.)

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.

Заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 жовтня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості по відсоткам за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість по відсоткам за користування кредитом від 14 квітня 2019 року в розмірі 4307 грн. 94 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» та судові витрати в сумі 5255,00 грн. за сплачений судовий збір в суді першої та апеляційної інстанцій.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко