ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7442/19 Номер провадження 22-ц/814/188/21Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі головуючого судді Абрамова П.С., суддів Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.,

при секретарі Зеленській О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 жовтня 2020 року ухвалене суддею Миронець О.К. в період часу 11:31:20год. до 12:12:32 год.

у справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави до ОСОБА_1 про скасування права власності на гараж, треті особи: Голова обслуговуючого кооперативу авто гаражного колективу «Авіатор-4» Стельмах О.А., Полтавський зональний відділ Військової служби порядку, Міністерство оборони України, Міськрайонне управління Держгеокадастру у Полтавській області, Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру Полтавської міської ради, Реєстратор комунального підприємства «Реєстратор» Полтавської області Голубєва Л.В., військова прокуратура Полтавського гарнізону ,-

ВСТАНОВИВ:
короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;
В серпні 2019 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Полтави звернувся з позовом до ОСОБА_1 про скасування права власності на гараж громадянина ОСОБА_1 , який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Вказували, що побудований гараж є самочинним будівництвом , та що земельна ділянка на якій розташований спірний гараж належить до земель Міністерства оборони України , а гр. Клеценку дозволу для будівництва гаражу на цій земельній ділянці не надавалося. Незважаючи на вказану обставину відповідач протиправно здійснив реєстрацію права власності на цей об`єкт, що підтверджується витягом державного реєстру речових прав на нерухоме майно - запис №285342 здійснений 22.10.2018 року про державну реєстрацію права власності на гараж 46/21, загальною площею 23,7 кв.м за ОСОБА_1 , який розташований за адресою м. Полтава, «Авіатор-4» авто гаражний колектив обслуговуючий кооператив, сектор 21, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23.10.2020 року позов Квартирно-експлуатаційного відділу у м. Полтаві задоволено.

Скасовано право власності на гараж ОСОБА_1 , який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який зареєстрований 22.10.2018 року та скасовано запис №285342 здійснений 22.10.2018 року про державну реєстрацію права власності на гараж 46/21, загальною площею 23,7 кв.м за ОСОБА_1 , який розташований за адресою м. Полтава, «Авіатор-4» авто гаражний колектив обслуговуючий кооператив, сектор 21, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

короткого змісту вимог апеляційної скарги;
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохає, скасувати рішення Київського районного суду м. Полтави та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;
В скарзі апелянт зазначає, що позивач безпідставно звернувся до суду, оскільки будь-які його права оформленням права власності на гараж апелянта не порушені. КЕВ м. Полтави не є власником чи постійним землекористувачем земельної ділянки з кадастровим номером :10:001:0400, а також її частини, на якій розташовано гараж, оскільки не мав та не має відповідних документів на землю.

Вказує, що наданий до суду витяг із Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку з даним кадастровим номером не містить інформації про власника та форму власності, а тому відсутні підстави стверджувати, що вона належить до категорії земель оборони.

Не погоджується із посиланням суду першої інстанції на рішення у справі №552/3511/18, яким установлено обставини самочинної побудови гаражу апелянтом.

Звертає увагу, що судом не надано оцінки його доводам, щодо не можливості визнання акту Державної інспекції сільського господарства від 31.08.2016 року, яким констатовано факт знаходження на землях військового містечка № НОМЕР_1 гаражу апелянта, оскільки складений він за результатами перевірки інспектором без будь-яких правовстановлюючих документів на земельну ділянку військового містечка та проведення замірів (встановлення координат).

Зазначає, що право власності на гараж виникло у апелянта на підставі наступних документів: договору купівлі-продажу від 2000 року з попереднім власником ОСОБА_2 , ордер-довідка на гараж від квітня 1986 року, ордеру на гараж видано на підставі рішення Київської районної у місті Полтаві ради від 12.02.2002 року №5.

Однак, судом першої інстанції надані докази оцінені не було, що апелянт вважає порушенням.

Вважає, що рішення прийнято з порушенням норм процесуального права , оскільки судом було необґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотань апелянта, щодо витребування акту прийому-передачі будівель, споруд, земельної ділянки орієнтовною площею 41,4 га військового містечка №38 від 04.10.2006 року та схеми до нього; акту прийому-передачі земельної ділянки від 18.09.2007 року та схеми до нього на виконання рішення чотирнадцятої сесії п`ятого скликання Полтавської міської ради від 27.04.2007 року/

Вказує, що позивачем обрано невірний спосіб правового захисту, законодавством не передбачено скасування права власності.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;
Полтавський зональний відділ Військової служби правопорядку та квартирно єесплуатаційний відділ м. Полтави подали відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

У своєму відзиві вказують наступне, що викладені в апеляційній скарзі Полтавським ЗВ ВСП не визнаються повністю та не підлягають задоволенню.
Вказують, що відповідно до витягу Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 29.03.2019 року № НВ-019 земельна ділянка, площею 1,8025 гектарів, під кадастровим номером :10:001:0400, розташована за адресою АДРЕСА_2 має цільове призначення 15.01 для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України та належить до категорії земель Оборони. Дата державної реєстрації земельної ділянки 29.03.2019.
Зазначають, що документи, які посвідчують право власності на гараж та право користування земельними ділянками відсутні.
Вказує, що у справі відсутні належні докази на підтвердження такого права і в Обслуговуючого кооперативу автогаражного колективу «Авіатор-4».
Факт наявності рішення сесії Полтавської міської ради шостого скликання від 01 листопада 2011 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для обслуговування існуючих гаражів обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Авіатор-4» не може вважатись наданням земельної ділянки.
В своєму відзиві прохають, залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 23.10.2020 року без задоволення, а судове рішення без змін.
встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин;
Судом першої інстанції встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1 є членом гаражного кооперативу «Авіатор -4» та користувачем гаража № НОМЕР_2 , розташований по АДРЕСА_1 .

Протягом тривалого часу ОСОБА_1 намагався зареєструвати своє право власності на цей гараж , в тому числі і в судовому порядку.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11.09.2018 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні його позову про визнання права власності на гараж .

Цим рішенням було встановлено, що ОСОБА_1 є користувачем гаража АДРЕСА_3 , який згідно технічного паспорта та ордеру №46/21 від 07.12.2021 року збудований в 1986 році який є самочинним будівництвом.

Також місцевим судом було встановлено, що зазначений гараж розташований на земельній ділянці з цільовим призначенням розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України
Незважаючи на зазначені обставини, ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора комунального підприємства 2 реєстратор» з метою реєстрації свого права власності на спірний гараж.

22.10.2018 року державний реєстратор комунального підприємства « Реєстратор » Голубєва Л.В. на підставі довідки №46/21 від 10.10.2018 року, виданої гаражним кооперативом «Авіатор-4» зареєструвала за ОСОБА_1 право власності на гараж № НОМЕР_2 , сектор 21, площею 23.7 кв.м. за адресою м. Полтава, «Авіатор-4», авто гаражний колектив обслуговуючий кооператив, номер запису про право власності 28534283.

Встановивши зазначені обставини , місцевий суд скасував право власності як на гараж так і здійснений реєстраційний запис .

доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції;
Апеляційний суд частково погоджується з зазначеними висновками місцевого суду.

Так, місцевий суд вірно встановив фактичні обставини справи та дійшов висновку, що побудований гараж є самочинним будівництвом.

Зміст права власності , який полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (стаття 328 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).
Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частиною 2 ст. 376 ЦК України, встановлено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно ч. 3 ст. 376 ЦК України також передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" ( документи, що посвідчують право на земельну ділянку; державний акт на право постійного користування земельною ділянкою; договір оренди землі, зареєстрований відповідно до закону).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Київської районної в м. Полтаві ради від 30 червня 2016 року відмовлено ОСОБА_1 у виділенні земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0, 01 га під індивідуальний гараж, у зв`язку з ненаданням документів, що підтверджують право власності на будівлю.( т.2. а. с. 131).

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11 вересня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на цей гараж було відмовлено.

Цим же судовим рішенням було встановлено факт, що вказаний гараж є самочинною побудовою.

( т.1 а. с. 16-17,)

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року , було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування реєстрації в державному земельному кадастрі земельної ділянки яка заходиться під спірним гаражом з цільовим призначенням розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України, у справі № 552/510/20. Цим рішенням було встановлено, факт, що реєстрація земельної ділянки на якій знаходиться спірний гараж проведена у відповідності з вимогами чинного законодавства та що право на користування цією земельною ділянкою в обслуговуючого гаражного кооперативу « Авіатор-4» не доведено.

( т. 2 а.с.5-7, 94-98)

Відповідно до положень частини 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином факти встановлені зазначеними вище судовими рішеннями є преюдиційними при вирішенні вказаної справи.

У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 19-1 Закону України « Про кооперацію» У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.
Відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»( в редакції закону на час вчинення реєстрації ОСОБА_1 права власності на спірний гараж).
Відповідно до ст. 22 Закону Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Незважаючи на наявність судових рішень про відсутність права власності на спірний гараж у ОСОБА_1 ,та що цей гараж є самочинним будівництвом, останній на підставі довідки № 46/21 виданої 10.10.2018 року обслуговуючим автогаражним кооперативом « Авіатор-4» здійснив реєстрацію права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрацію за ним права власності на цей гараж.

Як зазначено вище , та встановлено судами , у ОСОБА_1 право власності на гараж не виникло .
Встановивши заначений факт місцевий суд вірно застосував вимоги ст. 5 ЦК України та обрав ефективний спосіб правового захисту скасувавши запис про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на цей гараж.

Згідно ст. 5 ЦПК України Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
2. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до висновку ВП ВС висловленим у постанові від 20.11.2019 року справа № 802/1340/18-а Рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (частина друга статті 26 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Одночасно суд скасував право власності ОСОБА_1 на цей гараж, однак як зазначено вище у ОСОБА_1 право власності на гараж не виникло . Суд не може скасувати право власності яке у особи не виникло .

В зв`язку з чим апеляційний суд дійшов висновку, про необхідність зміни резолютивної частини судового рішення шляхом уточнення, що скасуванню підлягає не право власності на гараж , а реєстрація права власності.

мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу
Доводи апелянта, що права та охоронювані законом інтереси позивача фактом реєстрації ним права власності на спірний гараж не порушує, є безпідставними.

У відповідності з вимогами ст. 4 ЦПК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Позивачем належним чином обґрунтував порушення його законних прав та інтерсів , які в ході судового розгляду справи підтвердилися.

Як вбачається з позовної заяви та встановлено в ході розгляду справи в місцевому суді саме позивач у справі здійснює дії щодо підготовки документів щодо передачі у власність об`єктів, які розташовані на спірній земельній ділянці та веде облік цих об`єктів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до акту приймання (передачі) для утримання і експлуатації будівель, споруд та частини території військового містечка № НОМЕР_1 м. Полтави від 01.08.2013 року, затвердженого начальником Полтавського гарнізону, Полтавський зональний відділ Військової служби правопорядку, прийняв у Квартирно - експлуатаційний відділу м. Полтави, на правах балансоутримувача для утримання і експлуатації будівлі, споруди та територію частини військового містечка № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до п. 4.4. Про затвердження Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України фонди і територія військового містечка, а також земельні ділянки передаються військовим частинам на утримання і експлуатацію через квартирно-експлуатаційні органи за Актом приймання (передачі) для утримання та експлуатації будівель, споруд і території військового містечка (додаток 2), який затверджується начальником територіального квартирно-експлуатаційного управління.

Згідно п. 4.5 Положення Командир військової частини зобов`язаний забезпечувати утримання і експлуатацію за призначенням переданих військовій частині фондів і території військового містечка, квартирного майна та земельних ділянок, вживати заходів щодо охорони навколишнього природного середовища і раціонального використання природних ресурсів у районі розташування військової частини, забезпечувати економне використання комунальних послуг та енергоносіїв. У разі самовільного захоплення, незаконного вилучення земель оборони або нерухомого військового майна командир військової частини зобов`язаний вжити заходів щодо захисту інтересів держави відповідно до чинного законодавства.

Відповідно п. 4.10. Передача будівель, споруд, окремих приміщень та їх заселення здійснюється за дозволом начальника гарнізону і оформленням у КЕВ (КЕЧ).

П. 4.11. Вилучення фондів і територій військових містечок та земельних ділянок з оперативного управління військових частин та їх безоплатна передача до сфери управління органів, уповноважених управляти державним майном, установам і організаціям, у комунальну власність територіальних громад, а також відчуження і реалізація зазначеного нерухомого військового майна здійснюються згідно з чинним законодавством України.

Оскільки, земельна ділянка на якій був самочинно збудований вказаний гараж ОСОБА_1 , без будь-яких на те правових підстав, за адресою АДРЕСА_2 , яка була передана благоутримувачем Квартирно-експлуатаційний відділом м. Полтави у користування Полтавському зональному відділу Військової служби правопорядку є державною власністю, відноситься до земель Оборони та перебуває у сфері управління Міністерства оборони України, як центрального органу виконавчої влади права та інтереси позивача у справі є явно порушеними.

Доводи ОСОБА_1 про те, що зазначені вище судові рішення не преюдиційними , що судами не встановлено факт, що спірний гараж є самочинно побудованим та що позивач не є власником чи землекористувачем спірної земельної ділянки, де розташований його гараж висновків місцевого суду не спростовують. При розгляді цих цивільних справ суди достовірно встановили факти хто є землекористувачем земельної ділянки на якій побудований гараж, та що гараж є саме самочинного побудованим. Аналіз норм матеріального права , та змісту судових рішень було надано вище.

Доводи про наявність документів, які посвідчують його право власності, зокрема договір купівлі продажу від 2000 року з попереднім власником гаража ОСОБА_2 , ордер- довідка на гараж від квітня 1986 року, ордер на гараж виданий на підставі рішення Київської районної ради в м. Полтаві від 12.02.2012 року є безпідставними. Оцінку цим доказам судом було надано в зазначених вище судових справах.

В зв`язку з чим є необґрунтованим посилання на незастосування судом при розгляді справи правових позицій висловлених Верховним судом у справах № 910/18560/16, 713/1817/16-ц, № 263/6022/16-ц.

ОСОБА_1 зазначає про неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме ст. 27 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вказуючи, що суд мав право скасувати лише запис про проведену державну реєстрації.

Зазначені доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими. Вище апеляційним судом дано аналіз належному способу правового захисту та тій обставині, що побудований гараж є самочинним будівництвом, та що право власності у ОСОБА_1 на цей гараж не виникло , в звязку з чим підлягає скасуванню не право власності а реєстрація права власності.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права також не є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до вимог ч.2 та 3. Ст. 376 ЦПК Україхни Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
3. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:
1) справу розглянуто неповноважним складом суду;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою;
Пункт 2 частини третьої статті 376 із змінами, внесеними згідно із Законом № 460-IX від 15.01.2020\
3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;
4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;
5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;
6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;
7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Апелянт зазначає, що суд безпідставно відмовив у витребуванні ряду документів щодо прав землекористування , в тому числі правомірність користування земельною ділянкою гаражним кооперативом « Авіатор 4» та розташування на цій земельній ділянці його гаража.

Як зазначено вище, в даному випадку діє преюдиція постановлених судових рішень , де було встановлено факт самочинного будівництва гаражів та факт щодо землекористувачів земельної ділянки. Таким чином вказані доводи є безпідставними. Принцип змагальності та рівності сторін не порушено.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 заявляв відвід судді Миронець О.К. , який ухвалою суду від 23.10.2020 року у відповідності до вимог ст. 40 ЦПК України , був розглянути й та в задоволенні відводу було відмовлено. (т.2 а.с.101).

Посилання ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 04.12.2018 року справі № 165/108/16-к не спростовує факту відсутності підстав для відводу судді.

Його участь в іншій цивільній справі не свідчить про наявність інших обставин, які викликають сумнів в його упередженості.

Висновки або позиції суддів, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя і у протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших подібних справ у подальшому.
Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 січня 2021 рок у справі № 761/16124/15-ц
висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та необхідності зміни резолютивної частини судового рішення, уточнення, що « Підлягає скасуванню не право власності, а реєстрація права власності».

Оскільки фактично позовні вимоги залишаються задоволеними , судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції скарги компенсації не підлягають.

Керуючись ст .ст. 367, п2 ч.1 ст.374,, п.2 ч.1 ст.376 ,382,383 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 жовтня 2020 року змінити.
Уточнити резолютивну частину судового рішення, зазначивши , що скасуванню підлягає не право власності на гараж ОСОБА_1 , а реєстрація права власності на гараж ОСОБА_1 ..
В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 жовтня 2020 року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
В разі проголошення в ступної та резолютивної частини судового рішення строк на касаційне оскарження розпочинається з дати виготовлення повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення виготовлено 25.02.2021 року.
Головуючий суддя П.С. Абрамов
Судді Т.О. Кривчун
Л.І. Пилипчук