Провадження № 2/761/1317/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Горюк В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко Олени Василівни, ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

24.12.2019 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко О.В., ОСОБА_2 , у якому просила суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 від 28.08.2018 року, складений та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко О.В., який зареєстровано в реєстрі за № 1781.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 була бабусею позивачки. 07.12.2007 р. ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 . Позивачка вважає, що вона є єдиною спадкоємицею за законом, оскільки її мати, яка була донькою ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , а восени позивачці стало відомо, що в квартирі її бабусі проживає невідома людина, а згодом позивачка дізналась про існування заповіту ОСОБА_3 від 28.08.2018 р., в якому остання заповіла квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , який не є родичем померлої. Так вказаний заповіт на думку позивачки є недійсним, оскільки все її бабуся зловживав алкогольними напоями та була хвора на онкологічне захворювання, а тому не могла розуміти значення своїх дій під час складання заповіту.

Таким чином, а також посилаючись на те, що у заповідача ОСОБА_3 в момент вчинення правочину не було вільного волевиявлення та вона не могла розуміти значення своїх дій під час складання заповіту, позивачка просить визнати заповіт недійсним на підставі ст.ст. 225, 1257 ЦК України.

Ухвалою від 03.02.2020 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 18.06.2020 р. задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

Ухвалою від 01.09.2020 р. задоволено клопотання представника позивача та призначено судову посмертну комплексну психолого-психіатричну експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено.

Ухвалою від 21.05.2021 р. поновлено провадження у справі, оскільки відпали обставини, які викликали його зупинення, зокрема на адресу суду від експертної установи за результатами проведення призначеної експертизи надійшов висновок експерта.

Ухвалою від 29.11.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні.

Представник приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, враховуючи покази свідка, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть видана 08.01.2019 р. серія НОМЕР_1 .

Померлій ОСОБА_3 належала квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, видане 29.10.2001 р. Шевченківською районною держадміністрацією Відділом приватизації державного житлового фонду, згідно з розпорядженням від 29.10.2001 р. № 30187 та зареєстрованого 02.11.2001 р. Комунальним підприємством Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна і записано у реєстрову книгу за № 2494 та копіє свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 29.08.2006 р. Третьою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4-1319 та зареєстрованого 06.12.2006 р. Комунальним підприємством Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна за реєстровим номером 2494, записане у реєстрову книгу д.506-21.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_3 , що підтверджуєтьсясвідоцтвом про народження НОМЕР_2 від 02.10.1948 р. серія, свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_3 від 15.11.1966 р., свідоцтво про народження серія НОМЕР_4 від 05.11.1967 р., свідоцтво про укладення шлюбу серія НОМЕР_5 від 02.08.1985 р., свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.08.2011 р. посвідчене державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Праведник Н.О. зареєстровано в реєстрі за № 9-2492.

Зі змісту заповіту від 28.08.2018 р., складеного та посвідченого приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Петренко О.В., який зареєстровано в реєстрі за № 1781, вбачається, що ОСОБА_3 на випадок її смерті видала таке розпорядження, а саме все її майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_2 .

Так, згідно зч.1 ст. 1248 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. (ч.1 ст. 1235 ЦК України)

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка, як на підставу для визнання заповіту недійсним, посилається на те, що під час посвідчення вказаного заповіту воля ОСОБА_3 не була вільною, більше того, вона не усвідомлював значення своїх дій, оскільки зловживала алкогольними напоями та хворіла на онкологічне захворювання.

У статті 203 Цивільного Кодексу України (надалі - ЦК України) встановлені загальні вимоги до правочинів, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Статтею 203 ЦК України врегульовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до пункту 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочин стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цього Кодексу.

За приписом ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема відповідно до ст. 16 ЦК України, може бути визнання правочину недійсним.

Згідно положень ч.3 ст. 215 ЦПК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За правилами ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Як роз`яснив Верховний Суд України у своїй постанові від 13.03.2017 р. у справі № 6-2833цс16, що відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Ухвалою від 01.09.2020 р. судом призначено у справі посмертну комплексну психолого-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи. На вирішення експертів поставлені питання: Якими психічними захворюваннями страждала ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .?, Чи могла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час складання заповіту у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм належну оцінку та керувати ними, з врахуванням психічних захворювань, які були у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також її психічно-психологічного стану під час протікання онкологічного захворювання та прийму ліків?.

Висновком експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 162 від 14.04.2021 р. встановлено, що ОСОБА_3 на будь-який психічний розлад не страждала та під час складання заповіту 28.08.2018 р. за своїм психічним станом була здатна усвідомлювати значення своїх дій та могла керувати ними.

Таким чином, встановлені докази в їх сукупності, а саме покази сторін, в сукупності з висновком експерта не підтверджують того, що ОСОБА_3 на момент вчинення оспорюваного заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 на момент посвідчення заповіту, усвідомлював значення своїх дій, могла вільно керувати ними, не виявляв жодних ознак, які б могли поставити під сумнів дану обставину, перебувала при свідомості та ясному розумі, волевиявлення було вільним і відповідало її волі, відповідно до ст. 1233 ЦК України.

Разом з тим, до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно змісту ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також враховуючи те, що обставини, на які посилався позивачка як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суду не було надано беззаперечних доказів на підтвердження того, що померла ОСОБА_3 на часскладання та посвідчення оспорюваного заповіту від28.08.2018 року не могла розуміти значення своїх дій та не могла ними керувати, а рішення суду ґрунтуватися на припущеннях не може, тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко Олени Василівни, ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: