Справа № 509/5254/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року смт. Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Сірман Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь заяву представника відповідачки ОСОБА_1 , адвоката Нан Д.М. про перегляд заочного рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 листопада 2020 року у цивільній справі за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХ-БУД-ПРОЕКТУВАННЯ»

до

ОСОБА_2 та ОСОБА_1

про усунення перешкод у користуванні житлом (вселення),-

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від19 листопада 2020 року по справі № 509/5254/19 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Тех-Буд-Проектування» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом (вселення) задоволено.

Не погодившись з заочним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подала заяву про перегляд заочного рішення, в якій просила скасувати заочне рішення суду, посилаючись на те, що не брала участі в судових засіданнях, оскільки не була обізнана про час, дату та місце розгляду справи у зв`язку з тим, що не отримувала судові повістки, судові повідомлення.

В судове засідання 22.02.2021 року сторони та їх представникине з`явилися,про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причину неявки суду не повідомили.

Статтею 287 ЦПК України передбачено, що заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання не перешкоджає розгляду заяви. Згідно ч.2 ст. 286 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення має бути розглянута протягом п`ятнадцяти днів з дня її надходження.

Суд, вивчивши заяву, подану представником відповідача ОСОБА_1 , про перегляд заочного рішення, прийшов до висновку про відсутність підстав для її задоволення, враховуючи наступне.

Статтею 288 ЦПК України визначені вимоги для скасування заочного рішення, а саме заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, чинним законодавством України передбачено, щодля скасування заочного рішення потрібна одночасна наявність трьох умов: поважність причин неявки в судове засідання,поважність причин неподання відзиву на позовну заяву та істотність доказів, на які сторона посилається, для правильного вирішення справи.

Щодо посилання представника відповідача про необізнаність ОСОБА_1 про існування судового спору та не повідомлення відповідача про дату, час і місце судового розгляду суд зазначає наступне.

Судом неодноразово здійснювалося направлення на адресу спірного житлового будинкуухвали про відкриття провадження у справі разом копією позовної заяви, а також судових повісток, проте всі документи поверталися у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Частиною 6 статті 128 ЦПК України передбачено, що стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу.

З пояснень позивача та наданого ним листа АТ «Укрпошта», які містяться серед матеріалів справи,судом встановлено, що житловий масив «Чорноморка» не є населеним пунктом, а є садовим кооперативом, що прилягає до селища Лиманка (Мізікевича) Овідіопольського району.

Відповідно до вимог Закону України «Про поштовий зв`язок» поштові відправлення адресатам, які перебувають за межами населених пунктів, вручаються у найближчому до них об`єкті поштового зв`язку.

На території даного масиву відсутні абонентські поштові скриньки. Але деякі мешканці встановили їх та за усною домовленістю з працівниками відділення поштового зв`язку №37 м. Одеса та на їхню адресу доставляють поштові відправлення.

За адресою: АДРЕСА_1 , абонентської поштової скриньки немає.

У зв`язку з вищевикладеними обставинами, у відповідності до ст. 128 ЦПК України судом було надано позивачу повістки для вручення їх відповідачам.

Позивачем судові повістки направлялися кур`єрською службою доставки «КСД», через яку відповідачам й вручалися повістки, докази про що містяться серед матеріалів справи.

Посилання ОСОБА_1 на те, що дані повістки не були врученні їй особисто, не заслуговують на увагу, оскільки, повістки, ухвали суду та інші процесуальні документи були направлені Позивачем та були вручені ОСОБА_1 особисто, що підтверджується її підписом на кур`єрських накладних, що містяться серед матеріалів справи. Отже,відповідачці ОСОБА_1 було відомо про судові засідання по справі, зокрема й про судове засідання, в якому було прийнято заочне рішення.

Суд також врахував правову позицію Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України», згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Будучи у встановленому законом порядку повідомленою про судове засідання, відповідачка ОСОБА_1 до суду не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала.

Таким чином, сторона відповідача реалізувала своє право на участь у судовому засіданні на власний розсуд.

Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Оскільки станом на 19 листопада 2020 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були повідомлені належним чином про дату, час і місце судового засідання, до судового засідання ні особисто відповідачі, ні їх представникине з`явились, відзиву не подали, а представник позивача не заперечував щодо прийняття заочного рішення, у суду були законні підстави ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів в матеріалах справи.

Суд критично ставиться до посилань представника відповідача ОСОБА_1 на норми Житлового кодексу Української РСР, які регулюють питання виселення осіб з житлових приміщень.

Відповідно до ст. 109 Житлового Кодексу Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Проте предметом розгляду даної справи єусунення перешкод для Позивача у користуванні належним йому майном, а не виселення відповідачів в порядку, передбаченому статтею109 Житлового кодексу Української РСР.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що власником нерухомого майна, а саме: житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1085 (нуль цілих одна тисяча вісімдесят п`ять десятитисячних) гектарів, в тому числі по угіддях: багаторічних насаджень 0,0181 га, під одно- та двоповерховою житловою забудовою 0,094 га, у межах згідно з планом, (кадастровий номер :02:007:0020), що розташована на території АДРЕСА_1 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Тех-Буд-Проектування», і заочне рішення про задоволення позову надає останньому право на безперешкодне входження до свого майна.

Щодо посилань відповідачана те, що позивач мав надіслати на адресу відповідачів вимоги про виселення суд зазначає наступне.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що попереднім власником нерухомого майна було Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс». Як попередній власник майна ТОВ «ФК «Поліс» здійснювало направлення вимог про виселення відповідачам, однак такі вимоги не були отримані відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до практики Верховного Суду,що викладенав постанові від 09.09.2015 року по справі № 6-445цс15 та в постанові від 16.05.2018 року у справі №359/9648/16-ц, де суд прийшов до висновку, що «задоволення позову про виселення мешканців із переданого в іпотеку житлового приміщення не може залежати від дотримання іпотекодержателем частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» щодо вручення письмової вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення. Обов`язковість заявлення письмової вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору».

Інших доводів для перегляду заочного рішення відповідачкою не зазначено.

Таким чином, у заяві про перегляд заочного рішення відповідачем не наведено обставин, які є підставою для скасування заочного рішення, зокрема відповідачем не надано доказів, які могли б мати істотне значення для правильного вирішення справи та спростовували б позицію позивача щодо його права на безперешкодне входження до майна, належного останньому на праві власності.

Відповідно до вимог частини 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою:

1)залишити заяву без задоволення;

2)скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Керуючись статтями 286-287 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Нан Д.М. про перегляд заочного рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 листопада 2020 року по справі №509/5254/19 про усунення перешкод у користуванні житлом (вселення) - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає. Відповідач вправі оскаржити заочне рішення суду до Одеського апеляційного суду в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Бочаров А.І.