ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2153/21
провадження № 4-с/753/74/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шаповалової К.В.

за участю секретаря судового засідання Москаленко А.П.

вивчивши матеріали скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Стеценко Наталії Василівни, стягувач - ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

у січні 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла скарга ОСОБА_1 на дії та рішення головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стеценко Н.В., стягувач: ОСОБА_2 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 753/2153/21 між суддями від 1 лютого 2021 року матеріали скарги передано в провадження судді Шаповаловій К.В.

Ухвалою суду від 2 лютого 2021 року скаржнику поновлено строк для подання скарги та призначено її розгляд на 11 лютого 2021 року.

У судове засідання 11 лютого 2021 року скаржник та його представник не з`явились, подали клопотання про відкладення розгляду скарги.

Головний державний виконавець Стеценко Н.В. у судове засідання не з`явилась, подала 11 лютого 2021 року до суду відзив на скаргу, в якому просила у задоволенні скарги відмовити з підстав, викладених у відзиві, долучила до відзиву матеріали виконавчого провадження № 63739328 та просила розгляд скарги здійснювати без її участі.

За клопотанням представника скаржника, розгляд скарги було відкладено на 1 березня 2021 року.

У судове засідання 1 березня 2021 року скаржник та його представник не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується роздруківкою трекінг-повідомлення (на ім`я ОСОБА_1 ) з сайту «Укрпошта» за номером 428, з якого вбачається, що відправлення отримано адресатом 22 лютого 2021 року. Причини неявки скаржник суду не повідомив, клопотань та заяв суду не подавав.

Відповідно до частини другої статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Зважаючи на приписи статті 450 ЦПК України, враховуючи, що заявник свою позицію повністю виклав у скарзі, не подавав суду заяв про наміри надати додаткові пояснення чи докази у справі, державним виконавцем надано відзив на скаргу та долучено до скарги копії виконавчого провадження № 63739328, суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності осіб, що не з`явились у судове засідання.

Вивчивши матеріали поданої скарги, суд приходить до наступного.

Згідно із заявлених вимог ОСОБА_1 просить суд:

-визнати неправомірними дії головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Київ) Стеценко Н.В. щодо проведенню виконавчих дій 15 та 22 грудня 2020 року в рамках виконавчого провадження № 63739328, складання актів від 15 та 22 грудня 2020 року про ухилення боржника від виконання судового рішення, накладення штрафу на боржника від 18 та 23 грудня 2020 року за невиконання рішення суду;

- визнати неправомірними та скасувати акти головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стеценко Н.В. від 15 та 22 грудня 2020 року у виконавчому провадженні № 63739328

-визнати неправомірними та скасувати постанови головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Київ) Стеценко Н.В. від 18 та 23 грудня 2020 року про накладення штрафу за невиконання (повторне невиконання) боржником рішення суду.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Компетенція (юрисдикція) судів щодо розгляду таких справ визначається процесуальними законами.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, відносин; інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Таким чином, зі скаргою, в порядку статті 447 ЦПК України, на дії/бездіяльність державного виконавця сторона виконавчого провадження може звернутися лише у випадку, якщо такі дії/бездіяльність допущені при виконанні судового рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства.

В той же час, в порядку статті 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Як убачається зі змісту скарги, заявником оскаржуються дії головного державного виконавця ДВС щодо складання актів стосовно невиконання ухвали суду від 18 листопада 2020 року у справі № 753/19517/20 та накладення штрафів на підставі цих актів.

Частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням наведеного можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов про стягнення основної винагороди, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, y тому числі судом якої юрисдикції вони видані.

Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року №127/9870/16-ц.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Такі правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18) та від 19 травня 2020 року у справі №754/2223/15-ц (провадження № 14-568цс19).

У зазначених постановах Велика Палата Верховного Суду зазначила, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законодавством умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в Законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Така пряма вказівка, зокрема, міститься у частині другій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» .

Отже, Верховний Суд вже викладав у своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права і суд не вбачає підстав відступити від вищевказаного правового висновку.

Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що предметом скарги є визнання протиправними дій головного державного виконавця щодо складання актів державного виконавця від 15 та 22 грудня 2020 року про невиконання ОСОБА_1 ухвали суду від 18 листопада 2020 року, скасування цих актів, визнання протиправними дій головного державного виконавця щодо винесення постанов про накладання штрафу на боржника ОСОБА_1 за невиконання та за повторне невиконання без поважних причин ухвали суду на підставі оскаржуваних актів, скасування цих постанов, скарга ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Стеценко Н.В. не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суддя своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на те, що ухвалою суду від 2 лютого 2021 року було відкрито провадження у справі, а подана ОСОБА_1 скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд доходить висновку про закриття провадження у справі.

Відповідно до вимог ЦПК України суд роз`яснює скаржнику його право на звернення з цими вимогами в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 19, 186, 260, 354, 447 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

провадження у справі № 753/2153/21 за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Стеценко Наталії Василівни, стягувач - ОСОБА_2 - закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя К.В. Шаповалова