Справа № 713/2132/21
Провадження №2/713/603/21
РІШЕННЯ

іменем України

20.12.2021 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Пилип`юка І.В., з участю секретарки судових засідань Паучек Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вижниця в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

У позові вказувала, що є власником домоволодіння, що складається з двох житлових будинків 1969 року побудови та 1991 року побудови та господарських споруд, розташованих по АДРЕСА_1 .

У 2014 році її син ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 - донька ОСОБА_6 . Всі зазначені особи були зареєстровані у належному їй господарстві та входили до складу її сім`ї.

Зазначала, що з червня 2020 року ОСОБА_4 разом з дітьми в належному їй господарстві не проживає, оскільки припинила подружні відносини з її сином, а рішенням Вижницького районного суду від 04.08.2020 року шлюб між ними розірвано.

Відповідачка разом з дітьми переїхала проживати до своїх батьків в с. Замостя Вижницького району, а згодом в м. Вашківці, де працевлаштована, діти відвідували садок, на даний час старша онука відвідує школу в м. Вашківці.

На даний час їй відомо, що відповідачка зареєструвала шлюб та змінила прізвище на « ОСОБА_7 », однак документального підтвердження цих обставин не має.

Стверджує, що відповідачка не проживає в належному їй господарстві, не проявляє інтересу до нього, комунальні послуги не сплачує, особисті речі не зберігає, поважних причин відсутності за місцем реєстрації з червня 2020 року не має, а тому втратила право на користування житлом.

Реєстрація відповідачки в належному їй господарстві не дає можливості вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, оскільки вона позбавлена можливості скористатися правом на пільги по оплаті комунальних платежів.

Просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право на користування житловими приміщеннями, розташованими по АДРЕСА_1 , що належать їй на праві власності.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, належно повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, про що є відомості в матеріалах справи. До початку підготовчого засідання надіслала на адресу суду заяву, у якій просила підготовче засідання та судовий розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, належно повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи по суті про що є відомості в матеріалах справи. До початку підготовчого засідання надіслала на адресу суду заяву, у якій просила справу розглядати за її відсутності, позов не визнає, прізвище не міняла.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному об`ємі з таких підстав.

Підставою для звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду стало те, що вона не може розпоряджатися належним їй на праві приватної власності домогосподарством, яке складається з двох житлових будинків по АДРЕСА_1 , оскільки в ньому зареєстрована, але без поважних причин не проживає колишня дружина її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підтвердження позовних вимого позивачкою надано такі докази:

копію технічного паспорту інвентарний №5/132, виготовленого КП «Вижницького РБТІ» на ім`я ОСОБА_1 станом на 30.06.2021 року на домоволодіння з господарськими будівля і спорудами, що розташоване по АДРЕСА_1 , з якого встановлено, що за даною адресою розташовані два житлові будинки літ. «А» та літ. «Б» з належними до них господарськими будівлями і спорудами: сараєм літ. «В», вбиральнею літ. «Г», сараєм літ. «Д», сараєм літ. «Е», колодязем літ. «К», вигрібною ямою 1;

копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний №274463687, сформованого 13.09.2021 року, з якого встановлено, що 13.09.2021 року проведено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на домоволодіння з господарськими будівля і спорудами, що розташоване по АДРЕСА_1 , яке складається з двох житлових будинків літ. «А» та літ. «Б» з належними до них господарськими будівлями і спорудами: сараєм літ. «В», вбиральнею літ. «Г», сараєм літ. «Д», сараєм літ. «Е», колодязем літ. «К», вигрібною ямою 1;

довідку виконавчого комітету Банилівської сільської ради №02-18/1383 від 27.09.2021 року, згідно якої в АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 власник; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 син; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 невістка; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 онука; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 онука;

копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 20.03.1991 року Банилівською сільською радою, згідно якого ІНФОРМАЦІЯ_8 народився ОСОБА_3 і його батьками зазначені ОСОБА_10 та ОСОБА_1 ;

копію рішення Вижницького районного суду від 04.08.2020 року по цивільній справі №713/1024/20, яким задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та розірвано шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який був зареєстрований 06.11.2014 року виконавчим комітетом Замостянської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №14.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_11 ».

Судом установлено, що на той час сторони не підтримували подружні стосунки, не мали спільного бюджету, не вели спільного господарства, їх сім`я розпалась, і шлюб носив формальний характер, сторони втратили один до одного почуття любові, поваги і довіри, розпад їх сім`ї відбувся остаточно та поновити її неможливо.

Рішення набрало законної сили 04.09.2020 року;

акти обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №180 від 22.12.2020 року та №02-18/100 від 27.09.2021 року, видані виконавчим комітетом Банилівської сільської ради Вижницького району, згідно яких, - в ході проведення обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_3 , 1991 року народження встановлено, що у склад його сім`ї входять: мати - ОСОБА_1 , 1949 року народження, особа з інвалідністю ІІ групи; дружина - ОСОБА_4 , 1993 року народження; дочка - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; дочка - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Комісією встановлено, що ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю, особою з інвалідністю ІІ групи, яка потребує стороннього догляду. В даному господарстві два будинки: старий будинок, в якому проживає власниця господарства ОСОБА_1 ; новобудова, не здана в експлуатацію, в якій проживає ОСОБА_3 без сім`ї.

Зі слів сусідів - ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , ОСОБА_4 разом з дітьми ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 у даному господарстві з 19.06.2020 року не проживають;

акт обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_4 №226 від 11.08.2020 року, виданий старостатом с. Замостя виконавчого комітету Вашківецької міської ради Вижницького району, згідно якого, - при обстеженні житлово-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_4 , 1993 року народження встановлено, що вона проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . Сім`я складається з семи осіб, з яких дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ;

копію довідки №895, виданої 11.08.2020 року старостатом с. Замостя виконавчого комітету Вашківецької міської ради Вижницького району, з якої вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом зі своїми дітьми ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 проживали без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ;

копію рішення виконавчого комітету Вашківецької міської ради №103 від 08.10.2020 року, яким вирішено:

1. Встановити порядок побачень ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителю с. Банилів Вижницького району з його малолітніми дітьми: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , а саме: щонеділі з 10.00 до 16.00 год.; у свята: дні народження та святкові дні, але, за бажанням дітей, у присутності матері, із обов`язковим урахуванням стану здоров`я, бажання, інтересів та потреб дітей, не виїжджаючи за межі населеного пункту, в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей.

2. Попередити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительку м. Вашківці Вижницького району про відповідальність за вчинення перешкод ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителю с. Банилів Вижницького району у вихованні та особистому спілкуванні з малолітніми дітьми ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

3. Попередити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 про відповідальність за збереження життя, здоров`я та належне виховання дітей у відповідності до вимог чинного законодавства України;

копію повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 09.07.2020 року Вижницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), згідно якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_8 , батьками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;

копію повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 09.07.2020 року Вижницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), згідно якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_9 , батьками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;

письмові пояснення ОСОБА_3 від 29.09.2021 року, у яких він підтверджує. що його колишня дружина ОСОБА_4 з червня 2020 року з ним не проживає, а проживає у м. Вашківці без реєстрації, та після реєстрації нового шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_7 .

На підтвердження заперечень проти позову та спростування позовних вимог відповідачка ОСОБА_2 жодних доказів не надала.

Вирішуючи позовні вимоги суд застосовує такі норми права.

У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Аналогічні положення містяться у частині 1 ст.321 ЦПК України, згідно якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до чч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно частин 1, 4 ст.156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.2 ст.64 ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Права членів сім`ї власника на користування жилим приміщенням урегульовані статтею 405 ЦК України, відповідно до вимог якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла або законом.

У частині 4 статті 9 ЖК Української РСР закріплено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Положеннями ст.391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 72 ЖК Української РСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У постановах Верховного Суду України від 15.05.2017 року у справі №6-2931цс16, від 29.11.2017 року у справі №753/481/15-ц (провадження №6-13113цс16), від 09.10.2019 року у справі №695/2427/16-ц, (провадження №61-29520св18), від 09.10.2019 року у справі №523/12186/13-ц (провадження №61-17372св18) викладено висновки, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Суд враховує, що відповідно до положень статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

А відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого житла. Вказане право охоплює право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, пункт 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року).

Також суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 15.01.2020 року по справі №754/613/18-ц, у якому зазначено, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені.

Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36,).

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50).

У пункті 36 рішення від 18.11.2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

У пункті 44 рішення від 02.12.2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище положень Конституції України, норм цивільного та житлового законодавства України в сукупності з положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку про те, що:

право членів сім`ї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї;

припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів його сім`ї права користування займаним житловим приміщенням, але виключно визначеним власником;

конкретне місце проживання є житлом особи і підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виключно за наявності достатніх та триваючих зв`язків цієї особи із конкретним місцем проживання;

будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом і повинно відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним з переслідуваною законною метою, а тому повинно відбуватись виключно в судовому порядку;

у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У п.3 ч.2 ст.129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

З наданих позивачем та представником відповідачки безпосередньо досліджених у судовому засіданні письмових доказів судом установлено, що:

- з 13.09.2021 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1 ;

- відповідачка ОСОБА_2 є колишньою дружиною сина позивачки ОСОБА_3 (шлюб розірвано рішенням суду від 04.08.2020 року);

- за згодою позивачки у належному їй на праві приватної власності домоволодінні зареєстрована відповідачка ОСОБА_2 , її син ОСОБА_3 та їх спільні неповнолітні діти ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ;

- відповідачка ОСОБА_2 з дітьми ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 з 19.06.2020 року за зареєстрованим місцем проживання не проживають, особистих речей у будинках немає.

Аналіз досліджених судом доказів в їх сукупності та встановлених на їх підставі обставин дає підстави для висновку, що позивачкою ОСОБА_1 доведено належними, достатніми та допустимими доказами, що відповідачка ОСОБА_2 є колишні членом її сім`ї, яка була з її згоди зареєстрована у належному їй на праві приватної власності домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_1 , однак без поважних причин, понад один рік за місцем реєстрації не проживає і з 19.06.2020 року втратила будь-які зв`язки з даним місцем проживання.

Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного суду не представлено.

За встановлених судом обставин, право приватної власності позивачки ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом визнання відповідачки ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування вказаним житлом.

Таким чином, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають до задоволення.

Позивачка ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується копією посвідчення № НОМЕР_4 від 01.01.1987 року, а тому відповідно до положень п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

Тому з відповідачки підлягають стягненню в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору відповідно до ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.ст.16, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст.9, 64, 71, 72, 150, 156 ЖК Української РСР, практики Європейського суду з прав людини, ст.ст.4, 12, 13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 354, п.3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, Суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право на користування домоволодінням в АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на праві приватної власності.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Вижницький районний суд до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Роз`яснити, що відповідно до п.3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована та жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

Відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Суддя Іван ПИЛИП`ЮК