26.02.2021 227/3187/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі

Головуючого судді Левченка А.М.,

за участі

секретаря судового засідання Коверченкової М.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Макєєва О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної виробничої фірми «Добропілляшахтобуд» про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, про визнання договору купівліпродажу дійсним, та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ

позивач звернувся до суду з позовом до Державної виробничої фірми «Добропілляшахтобуд» про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визнання договору купівлі продажу дійсним та визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21.02.2020 року отримав лист-відповідь Добропільської міської ради зі змісту якого йому стало відомо про порушення його права та рекомендовано звернутися до суду для встановлення права власності. Так, згідно договору № 33 від 31.05.2007 року на проведення та участь в аукціоні, організатором якого була Донецька товарна біржа «Юго-Восток» брав участь в аукціоні з продажу майна підприємства-банкрута Державної виробничої фірми «Добропілляшахтобуд». Відповідно до акту виконаних робіт від 04.06.2007 року став переможцем аукціону, 07.06.2006 року з Державною виробничою фірмою «Добропілляшахтобуд» в особі арбітражного керуючого ліквідатора ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу незавершеного будівництва, а саме: будівлі котельної розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Оплату за договором у розмірі 21450,00 грн. було здійснено у повному обсязі та відповідно до акту прийому-передачі від 07.06.2007 року продавець передав, а покупець прийняв предмет купівлі-продажу. Разом із тим, в договорі

на проведення та участь в аукціоні, було допущено помилку, яка перешкоджає володіти, користуватися та розпоряджатися майном, а саме в договорі купівлі-продажу і додатку № 1 до договору зазначено «незавершене будівництво - будівлі котельні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 », в той час, як у договорі аукціону «незавершене будівництво - будівлі котельні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ». Беручи до уваги вищевикладене, позивач просить встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме: Договору № 33 від 31.05.2007 року на проведення та участь в аукціоні.

Також, позивач зазначає, що весь час законно володів майном, підтримував його у належному стані. Напередодні звернення до держреєстратора для здійснення державної реєстрації вищезазначеного об`єкту незавершеного будівництва намагався спонукати відповідача провести нотаріальне посвідчення договору, однак за юридичною адресою підприємство відсутнє, справа про банкрутство припинена. Підприємство не має можливості оформити договір купівлі-продажу належним чином, оскільки вся документація була передана до Господарського суду, печатка та штамп підприємства знищені, а справа про банкрутство залишилася на непідконтрольній території. У зв`язку із тим, що відповідач не має можливості завірити договір купівлі продажу нотаріально, а сторони домовилися про істотні умови договору, майно фактично передано, вартість майна сплачена. Позивач вимушений звернутися до суду з вимогою про визнання договору купівлі-продажу дійсним з підстав, передбачених частиною другою ст. 220 Цивільного кодексу України та визнання права власності

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02 вересня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 10 листопала 2020 року підготовче провадження у цивільній справі - закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Відповідно до розпорядження Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 01.12.2020 року № 475, щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ (підстава: відрядження судді ОСОБА_3 до іншого суду строком на один рік), відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №227/3187/20, за підсумками якого головуючим суддею по справі призначено Левченка А.М.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, доказів поважності своєї неявки, відзиву на позовну заяву або заяви про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило.

Відповідно до ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

На підставі ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

31.05.2007 року між Донецькою товарною Біржею «Юго-Восток» та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 було укладено договір № 33 на проведення та участь в аукціоні з продажу майна, підприємства банкрута Державної виробничої фірми «Добропілляшахтобуд», лот № 2: незавершене будівництво, що підлягає демонтажу - будівля котельні, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно акту виконаних робіт від 04.06.2007 року до договору № 33 від 31.05.2007 року переможцем аукціону з продажу майна Державної виробничої фірми «Добропілляшахтобуд» на загальну суму 21450,00 грн. оголошено ОСОБА_1 .

07.06.2007 року між Державною виробничою фірмою «Добропілляшахтобуд» в особі арбітражного керуючого ліквідатора Болотова О.В., діючого на підставі ухвали Господарського суду Донецької області по справі № 24/16Б від 09.06.2005 року та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу незавершеного будівництва (що підлягає демонтажу) зазначеного в додатку № 1, а саме: незавершене будівництво - будівля котельні, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п.1.4 Договору сума договору складає 21450,00 грн.

До матеріалів справи долучено копії квитанцій від 30.05.2007 року на суму 1950,00 грн. (призначення платежу: гарантійний внесок), від 07.06.2007 року на суму 12003,00 грн. (призначення платежу: будівля котельної за адресою АДРЕСА_2 ) від 16.06.2007 року на суму 7500,00 грн., (призначення платежу :будівля котельної за адресою АДРЕСА_2 ).

Пунктом 3.3 Договору визначено, що демонтаж та вивіз матеріалів отриманих після демонтажу із послідующим прибиранням території від будівельного сміття (яке залишилося після демонтажу будівлі) здійснюється за рахунок покупця.

Відповідно до акту прийому-передачі до договору купівлі-продажу незавершеного будівництва (що підлягає демонтажу) від 07.06.2007 року продавець передав, а покупець прийняв предмет купівлі-продажу, незавершене будівництво - будівля котельні, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_4 , який пояснив, що він у 2007 році також брав участь у аукціоні з продажу майна, а саме будівлі котельної що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Про аукціон дізнався від знайомих, в аукціоні переміг ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що він на той час був ліквідатором підприємства ДВФ «Добропілляшахтобуд», на даний час повноважень не має. Було виставлено на торги незавершена будівля котельні, в аукціоні переміг ОСОБА_1 , який здійснив належну оплату. Зазначив, що в договорі №33 на проведення та участь в аукціоні з продажу майна предметом договору було незавершене будівництво котельної розташоване за адресою АДРЕСА_2 в договорі купівлі продажу зазначено адресу майна АДРЕСА_1 , біржа зазначила в договорі адресу місцезнаходження підприємства, а сам об`єкт знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

До матеріалів справи долучено копію відповіді виконавчого комітету Добропільської міської ради № 03/0519 від 21.02.2020 року на звернення ОСОБА_1 від 18.02.2020 року щодо порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно за набувальною давністю, що визначена у ст. 344 ЦК України. У відповіді заявнику зазначено, що відповідно до пункту 9 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що стосується державної реєстрації права власності та інших речових прав, то державна реєстрація прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та рекомендовано звернутися до суду для встановлення права власності в порядку набувальної давності на нерухоме майно та в подальшому з оригіналами звернутися до Центру надання адміністративних послуг щодо проведення державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з п.6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.12постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про встановлення фактів, що мають юридичне значення" при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Правовстановлюючий документ - це документ, який підтверджує певні права суб`єкта та складений у порядку, передбаченому законодавством.

Так, правовстановлюючими документами на нерухоме майно, зокрема, можуть бути:

1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухомемайно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат;

2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати;

5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно

6) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

7) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею;

8) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

9) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

10) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність.

Позивач просить встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме: Договору № 33 від 31.05.2007 року на проведення та участь в аукціоні з продажу майна укладеного з Донецькою товарною Біржею «Юго-Восток», оскільки в договорі купівлі-продажу і додатку № 1 до договору зазначено «незавершене будівництво - будівлі котельні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 », в той час, як у договорі аукціону «незавершене будівництво - будівлі котельні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ».

Разом із тим, договір на проведення та участь в аукціоні, в розумінні закону не належить до правовстановлюючих документів. Договір на проведення та участь в аукціоні з продажу майна визначає порядок проведення аукціону та право на участь у ньому, при цьому не є документом який засвідчує виникнення у особи речових, майнових прав на об`єкт продажу майна, цивільне право, щодо якого виникає за результатами його проведення.

Крім того, позивачем не надано доказів того, що він звертався до Донецької товарної біржи «Юго-Восток» з проханням внести зміни, та йому було відмовлено.

Щодо вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Як зазначає позивач, приписами ст.15 Закону України від 10 грудня 1991 року N 1956-XII «Про товарну біржу» було передбачено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що Закон України «Про товарну біржу» є спеціальним нормативним актом щодо визначення правових умов створення і діяльності товарних бірж та території України та загальним стосовно укладення договорів. З останнього питання спеціальними є норми Цивільного кодексу України, чинного на час проведення відкритих торгів (аукціону) (висновки Верховного Суду України, викладені у постановівід 16 лютого2020р. № 10/14).

Положення ст. 15 Закону України від 10 грудня 1991 року N 1956-XII «Про товарну біржу» стосуються лише договорів, які вважаються укладеними з моменту їх нотаріального посвідчення, однак договір купівлі-продажу нерухомості вважався укладеним з моменту його державної реєстрації, тому у данному випадку немає підстав застосовувати приписи вказаної статті, а необхідно було дотримуватися встановленої законодавством форми та порядку укладення для угод про відчуження нерухомого майна.

Наведене узгоджується і із роз`ясненнями Міністерства юстиції України, викладеними в листі від 11.12.2002 р. за № 14-7/1390, відповідно до яких незалежно від того, де фізичні або юридичні особи уклали угоду - на біржі чи поза нею, необхідно дотримуватися законодавчо встановленої форми угод про відчуження нерухомого майна незалежно від місця, де ці угоди укладаються.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною третьою статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

За змістом статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторонни укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до статті 210, частини третьої статті 640 ЦК України у випадках, встановлених законом, правочин підлягає державній реєстрації. Договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державні йреєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.ч. 4,5 ст.656 ЦК України (в редакції, що діяла станом на 07.06.2007 року) до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

За нормами частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч.2 вказаної статті ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Пунктами 5, 6 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 671, передбачено, що державній реєстрації підлягають договори купівлі-продажу, міни земельної ділянки або іншого нерухомого майна; державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Державного реєстру правочинів одночасно з його нотаріальним посвідченням.

Момент вчинення правочинів згідно зі статтею 210, третьою статті 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

Неукладений договір не можна визнавати дійсним (або недійсним) у зв`язку із тим, що такий договір не відбувся.

Беручи до уваги вищевикладене, оскільки договір купівлі-продажу незавершеного будівництва - будівля котельні, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, тому він не може бути визнаний дійсним з підстав, передбачених частиною другою статті 220 ЦК України.

Також, однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину.

Такий висновок викладено в постановах Верховного суду України від 30 січня 2013 року у справі № 6-162цс12 та від 19 червня 2013 року у справі № 6-49цс13.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року, справа № 2-4783/07, провадження № 61-14587св18.

Разом із тим, позивач не надав суду жодних доказів ухилення відповідача від нотаріального посвідчення спірного правочину, а лише зазначив, що підприємство не має можливості оформити договір купівлі-продажу належним чином, оскільки вся документація була передана до Господарського суду, печатка та штамп підприємства знищені, а справа про банкрутство залишилася на непідконтрольній території.

Щодо вимоги про визнання права власності на будівлю котельні, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до акту прийому-передачі до договору купівлі-продажу незавершеного будівництва (що підлягає демонтажу) від 07.06.2007 року продавець передав, а покупець прийняв предмет купівлі-продажу, незавершене будівництво - будівля котельні, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документів, який засвідчує його право власності.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Отже, визнання права власності на об`єктне завершенного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 25 серпня 2020 року у справі № 760/21223/17-ц.

Суд не може перебирати на себе функцію, яка законом віднесена до повноважень конкретного суб`єкта або замінювати такий суб`єкт шляхом відміни визначених законом вимог щодо реєстрації прав на нерухоме майно.

Беручи до уваги вищевикладене, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 210, 220, 328, 331, 638, 640 Цивільного кодексуУкраїни, ст. ст. 4, 12, 13, 27, 51, 81, 82, 89, 141, 211, 258-259, 263, 265, 273, 280-282, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до Державної виробничої фірми «Добропілляшахтобуд» про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, про визнання договору купівліпродажу дійсним, та визнання права власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26 лютого 2021 року.

Суддя А.М. Левченко

16.02.2021