Справа № 128/1768/21

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
24 грудня 2021 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
судді Карпінської Ю.Ф.,
за участю секретаря Сінельник В.І.,
у відсутності сторін по справі,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації,
ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач по справі ОСОБА_2 є рідним сином позивача та прописаний у вищевказаному будинку, але фактично не проживає там з 2015 року, будинком не користується, поточний ремонт не проводить, його речей в будинку немає, коштів для утримання житла не надає. Відповідач своїми діями створює перешкоди позивачу в користуванні, володінні та розпорядженні його майном, а також внаслідок вищевказаних обставин позивач має трудності в оформленні субсидії, в зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом та просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зняття останнього з реєстрації.
Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 06.07.2021 відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 27.10.2021 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.
Судовий розгляд по справі неодноразово відкладався з поважних причин.
В судове засідання 20.12.2021 сторони по справі не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку.
Попередньо через канцелярію суду від позивача надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, у разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення.
Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 неодноразово в судові засідання, а також в підготовче засідання, не з`являвся без поважних причин, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
Заяв про розгляд справи без участі відповідача або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у запропонований судом строк до суду не подано.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За згодою позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 20.12.2021 за відсутності сторін по справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Врахувавши позицію позивача, викладену у письмовій заяві, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом установлено, що позивачу по справі ОСОБА_1 на праві власності належить цілий житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу жилого будинку від 12.07.2004, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Надольською Т.П. та зареєстровано в реєстрі за № 3473 (а.с. 11); копією реєстраційного посвідчення на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , виданого КП ВООБТІ 10.08.2004 (а.с. 12).
З довідки № 553, виданої Лука-Мелешківською сільською радою Вінницького району Вінницької області 14.06.2021, убачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (проживає), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (проживає), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (проживає), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (проживає), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (не проживає) (а.с. 10).
Згідно з актом від 11.06.2021, затвердженим сільським головою Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області Августовичем Б.І., убачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 18.08.2004, та за даною адресою фактично не проживає з 2015 року (а.с. 6).
З письмових заяв ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посвідчених секретарем Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області та зареєстрованих в реєстрі за №№ 92, 93, убачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтверджують той факт, що ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації фактично не проживає з 01.09.2015 (а.с. 7, 8).
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК Української РСР) закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР, члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.
Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до вказаної норми Закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.12.2020 (справа № 209/2642/18).
Відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права.
Згідно зі ст. 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.
На підставі вищевикладеного, оскільки позивач ОСОБА_1 є власником цілого житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_2 більше шести років у вказаному будинку не проживає, ОСОБА_1 у зв`язку з цим не може реалізувати в повному обсязі своє право приватної власності на житловий будинок, тому є доцільним в судовому порядку позбавити ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, позовна вимога ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Позивач, серед іншого, просить зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за місцем проживання.
Однак суд не є органом, що здійснює зняття особи з реєстрації місця проживання, більш того, зняття особи з реєстрації місця проживання є одним із наслідків визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
При цьому суд роз`яснює, що після набрання даним рішенням законної сили позивач вправі подати рішення суду на виконання до уповноважених органів. Тому позовна вимога ОСОБА_1 про зняття з реєстрації ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04).
За клопотанням позивача ОСОБА_1 суд вважає залишити судові витрати по справі за позивачем.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 29, 319, 321, 391, 405, ст. 150 ЖК УРСР, ст.ст. 4, 10-13, 76-81, 89, 141, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації, задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Дата складення повного судового рішення 24.12.2021.

СУДДЯ Юлія КАРПІНСЬКА