Провадження № 2-н/752/1022/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Машкевич К.В., розглянувши заяву Житлово-будівельного кооперативу «Київ-9» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, втрат від інфляції та 3% річних,

ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2021 року представник заявника звернувся до Подільського районного суду м. Києва з вищевказаною заявою, у якій просить стягнути з ОСОБА_1 на житлово-будівельного кооперативу «КИЇВ-9» заборгованість за надання житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2021 року справу передано для розгляду за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва на підставі ч.1ст.31 ЦПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 грудня 2021 року визначено головуючим суддю Машкевич К.В.

Дослідивши матеріали справи приходжу до висновку про помилковість надіслання справи з Подільського районного суду м. Києва з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту ухвали Подільського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2021 року, підставою для передачі матеріалів справи на розгляд Голосіївському районного суду м. Києва зазначена ч.1 ст. 27 ЦПК України, а саме той факт, що боржник ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що відноситься до територіальної юрисдикції Голосіївського районного суду м. Києва.

При цьому, відповідно до ст. 162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

З заяви про видачу судового наказу вбачається, що ЖБК «КИЇВ-9» просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за користування наданих житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_3 , що за територіальною юрисдикцією належить до Подільського району м. Києва.

Відповідно до ч. 1 ст .30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (виключна підсудність).

Так, відповідно до ст.ст. 181, 190 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Як роз`яснено в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено, зокрема, для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності. До нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це - позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до цивільних справ з приводу нерухомого майна та стосуються будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Крім того, суд бере до уваги правову позицію Великої Палати Верховного суду, викладену у постанові від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18, відповідно до якої виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Детальним вивченням заяви про видачу судового наказу встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами, стосуються нерухомого майна, а саме: квартири за дресою: АДРЕСА_4 .

З урахуванням наведеного, компетентним та належним судом для розгляду даної справи є саме Подільський районний суд м. Києва, оскільки нерухоме майно, за обслуговування якого утворилася заборгованість, розташоване на території Подільського району м. Києва.

Отже, для даної заяви про видачу судового наказу визначено виключну підсудність.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124).

Згідно з частиною 1статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Крім того, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ст.378 ч.1 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Отже, суд повинен суворо дотримуватися правил підсудності.

Згідно положення п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду,якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності ) іншого суду.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги відомості про місцезнаходження нерухомого майна, суддя доходить висновку про необхідність повернення матеріалів вказаної справи для розгляду до Подільського районного суду м. Києва, як помилково надісланої.

Керуючись ст.ст. 30, 31, 260, 261, 353, ч.1 ст.378 ЦПК України, судя

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу за заявою Житлово-будівельного кооперативу «Київ-9» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, втрат від інфляції та 3% річних - повернути на розгляд до Подільського районного суду м. Києва (04071, м. Київ, вул. Хорива, 21).

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Суддя К.В. Машкевич