Справа № 343/1789/20
Провадження № 22-ц/4808/179/21
Головуючий у 1 інстанції Керніцький І. І.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Девляшевського В.А.,Томин О.О.

секретаря Петріва Д.Б.

за участі представника апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Долинського районного суду від 25 листопада 2020 року постановлену у складі судді Керніцького І.І., в м.Долина, у справі за скаргою ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження - Долинський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), заінтересована особа - ОСОБА_3 , на постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 14 лютого 2018 року, ВП №54297042,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 14.02.2018 у справі ВП №54297042.

В обґрунтування скарги скаржник зазначив, що 16.09.2020 року він одержав в приміщенні суб`єкта оскарження комплект процесуальних виконавчих документів з супровідним листом, зокрема, зображення копії постанови суб`єкта оскарження від 14.02.2018 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами ВП №54297042, якою вирішено встановити тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Долинський РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) є правоприємником Долинського РВ ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області щодо виконання відкритих раніше справ виконавчого провадження.

З даною Постановою ОСОБА_2 не згідний, вважає, що таким рішенням, діями суб`єкта оскарження під час виконання судового рішення порушено його права та свободи, а Постанова, що не має ознак законності ні по процедурі її винесення, ні по «вмісту», на його думку, є невмотивованою, необґрунтованою та незаконною, тому підлягає визнанню неправомірною та скасуванню з таких міркувань. Зокрема в постанові зазначено неправдиве, необґрунтоване доказами твердження, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що підлягає примусовому виконанню. Постанова містить необґрунтовані дані про заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 14.02.2018, а період з 21.09.2005 по 14.02.2018 в сумі 64939,5 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Посилаючись на вказані обставини, скаржник просив:

-визнати протиправною та скасувати Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами ВП №54297042 від 14.02.2018 року Долинського РВ ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області;

- визнати протиправними дії суб`єкта оскарження в особі головного державного виконавця Долинського РВ ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області Дацьо Галини Іванівни, що проявилися у винесенні Постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами ВП №54297042 від 14.02.2018 року;

- визнати протиправною бездіяльність суб`єкта оскарження в особі головного державного виконавця Долинського РВ ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області Дацьо Галини Іванівни, що проявилися у недоведенні до його відома, як сторони виконавчого провадження, оскарженої постанови шляхом її надсилання на його адресу реєстрації місця проживання;

- зобов`язати суб`єкт оскарження усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Ухвалою Долинського районного суду від 25 листопада 2020 року провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження - Долинський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), заінтересована особа - ОСОБА_3 , на постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 14.02.2018 у справі ВП №54297042 - закрито.

Роз`яснено ОСОБА_2 , що розгляд даної скарги належить до юрисдикції Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

ОСОБА_2 на ухвалу суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що статтею 74 Закону України Про виконавче провадження розмежовано порядок оскарження дій і рішень виконавця при виконанні рішеннь суду та при виконанні рішень іншого органу чи посадової особи.

Зокрема рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

В той же час рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Оскаржувана постанова державного виконавця винесена при примусовому виконанні виконавчого листа №2-1263/2005, виданого 13.10.2005 року Долинським районним судом, тобто при виконані рішення суду, а не рішення іншого органу чи посадової особи.

Ця постанова не відноситься до постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, як передбачає ч.2 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження, тому апелянт вважає, що його скарга підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

З наведених підстав апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_1 вимоги скарги підтримав в повному обсязі. Інші учасники процесу не з`явилися.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вислухавши доповідача, пояснення сторони, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що постановою державного виконавця Долинського РВДВС від 13.07.2017 року відкрито виконавче провадження №54297042 на підставі виконавчого листа №2-1263/2005 від 13.10.2005, виданого на виконання рішення Долинського районного суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів (а.с.15).

14.02.2018 головним державним виконавцем Долинського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Дацьо Г.І., при примусовому виконанні в/л №2-1263/2005 виданого Долинським районним судом 13.10.2005 року на підставі сьт.ст. 11,71 Закону України Про виконавче провадження винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, якою встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами боржника ОСОБА_2 , за невиконання зобов`язання за рішенням суду (а.с.4).

Із постанови вбачається, що у боржника ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 14.02.2018 року за період з 21.09.2005 року по 14.02.2018 року становить 64 439,5 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Не погодившись із вказаною постановою ОСОБА_2 оскаржив її в порядку ст.447 ЦПК України.

Закриваючи провадження, суд першої інстанції дійшов висновку, що на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, прийнятої у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані поширюється юрисдикція адміністративних судів. При цьому суд зіслався на положення ч.1 ст.287 КАС України, ч. 2 ст.74 Закону України Про виконавче провадження та на правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 16 січня 2019 року у справі № 279/3458/17-ц (провадження № 14-543цс18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 758/201/17 (провадження № 14-468цс19) та від 18 грудня 2019 року у справі № 759/15553/14-ц (провадження № 14-579цс19).

Апеляційний суд вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням вимог процесуального права.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування на всій території України у випадках, установлених міжнародними договорами, згода та обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як зазначалось вище, постановою державного виконавця Долинського РВДВС від 13.07.2017 року відкрито виконавче провадження №54297042 на підставі виконавчого листа №2-1263/2005 від 13.10.2005, виданого на виконання рішення Долинського районного суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів (а.с.15).

Законом України Про виконавче провадження визначено правові механізми виконавчого провадження, які спрямовані на реальне виконання судових рішень. Зокрема, Закон наділяє державного виконавця відповідними повноваженнями, які останній може застосовувати за наявності тих чи інших обставин.

Так, відповідно до частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови, в тому числі про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Водночас відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічне положення містить частина 1 статті 74 Закону України Про виконавче провадження, де зазначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Таким чином, наведеними положеннями Закону, передбачено порядок оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавця, які мали місце в ході примусового виконання конкретного судового рішення, в тому числі із застосуванням виконавцем заходів, передбачених у ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

Поряд з цим, частиною 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено спеціальний порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, а саме вони можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, юрисдиція адміністративних судів поширюється на скарги сторін виконавчого провадження, а також інших учасників, якщо ними оскажуються рішення, дії, бездіяльність виконавця в ході виконання рішень інших органів (посадових осіб), а не судових рішень. В цю категорію скарг Законом віднесено також скарги на рішення виконавців щодо стягнення витрат виконавчого провадження.

Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року (справа № 279/3458/17-ц, провадження № 14-543цс18), зазначивши, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

В спірному ж випадку, ОСОБА_2 оскаржує дії та постанову державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами в ході виконання судового рішення, тобто скарга не стосується оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, тому до цієї скарги застосовується загальний порядок судового оскарження, згідно з яким вона повинна розглядатися судом, який видав виконавчий документ, тобто в межах цієї справи за правилами цивільного судочинства.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував, чим допустив порушення норм процесуального права, що є безумовною підставою для її скасування з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374, 376,381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Ухвалу Долинського районного суду від 25 листопада 2020 року скасувати, а справу № 343/1789/20 за скаргою ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження - Долинський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), заінтересована особа - ОСОБА_3 , на постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 14 лютого 2018 року, ВП №54297042 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Стягнути з Долинського районного відділу ДВС виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Долина, проспект Незалежності,3) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір за розгляд справи в апеляційному суді в сумі 420,40грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2021року.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Девляшевський В.А.

Томин О.О.