Справа № 145/146/20
Провадження № 22-ц/801/282/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ратушняк І. О.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 рокуСправа № 145/146/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 03 листопада 2020 року, ухвалене суддею Тиврівського районного суду Вінницької області Ратушняком І.О.,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2020 року ВАТ «Гніванський кар`єр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про спростування недостовірної інформації.

Позовна заява мотивована тим, що 11.09.2019 під час проведення 40 сесії 7 скликання Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області, на якій були присутні 23 депутати Гніванської міської ради, депутат ОСОБА_1 у своєму публічному виступі в усній формі поширив недостовірну інформацію стосовно ВАТ «Гніванський кар`єр», а саме вказав, що Державний акт на право користування землею ВАТ «Гніванський кар`єр» підроблений.

Позивач вказує, що зазначена інформація не відповідає дійсності, оскільки Державний акт на право постійного користування землею І-ВН № 000792, виданий ВАТ «Гніванський кар`єр» на підставі рішення 4 сесії 23 скликання Гніванської міської ради від 17 грудня 1998 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею Гніванської міської ради.

Питання щодо підроблення Державного акту на постійне користування землею було предметом досудового розслідування у кримінальному провадженню №0000319, за результатами якого його було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, тобто фату підробки.

ВАТ «Гніванський кар`єр» зазначає, що поширення даної інформації порушує особисті немайнові права товариства, завдає шкоди його репутації, підриває ділові зв`язки, що у свою чергу може вплинути на економічний стан товариства. Також, поширенням даної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку юридичної особи в очах оточуючих.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даними позовом, в якому позивач просив суд визнати недостовірною та такою, що завдає шкоди діловій репутації ВАТ «Гніванський кар`єр» інформацію, яка поширена ОСОБА_1 у його публічному виступі на 40 сесії 7 скликання Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області щодо користування землею Гніванським кар`єром на підставі підробленого Державного акта, зобов`язавши його спростувати поширену ним недостовірну інформацію у такий самий спосіб, у який вона поширювалася.

Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог. Вказав, що він, як депутат Гніванської міської ради направив депутатське звернення щодо підробки рішення 19 сесії Гніванської міської ради 7 скликання від 12.10.2017 № 416 в частині цільового призначення земельної ділянки, якою користується позивач, а не підробки державного акту на право постійного користування нею. ОСОБА_1 наголошує, що він виконуючи покладені на нього депутатські повноваження, при цьому, висловлюючи свою думку та бачення проблеми, діяв в спосіб, в межах та в порядку визначеними законом, представляючи при цьому місцеву громаду, захищаючи її інтереси та права. Тому звернення депутата до компетентних органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, не є поширенням недостовірної інформації щодо позивача, а є реалізацією відповідачем свого конституційного права, визначеного статтею 40 Конституції України, та права на депутатське звернення, передбаченого Законом України «Про статус депутатів місцевих рад».

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 03 листопада 2020 року позов задоволено.

Визнано недостовірною та такою, що завдає шкоди діловій репутації ВАТ «Гніванський кар`єр», інформацію, яка поширена ОСОБА_1 у його публічному виступі на 40 сесії 7 скликання Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області щодо користування землею Гніванським кар`єром на підставі підробленого Державного акта. Зобов`язано ОСОБА_1 спростувати поширену ним недостовірну інформацію у такий самий спосіб, у який вона поширювалася. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду першої інстанції в скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилково висновку, що відповідач поширив інформацію під час виступу на засіданні сесії, а не при зверненні до компетентних органів виконуючи свої повноваження у вигляді депутатського звернення. Також позивачем не доведено належними доказами те, що публічним висловлюванням ОСОБА_1 порушено особисті немайнові права товариства, завдано шкоду його репутації та підірвано ділові зв`язки.

В свою чергу ВАТ «Гніванський кар`єр» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали та обставини справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є депутатом Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області.

З Витягу до протоколу 40 сесії 7 скликання Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області (а.с.39-45) вбачається, що 11.09.2019 відбулася сесія, на якій депутат ОСОБА_1 , виступаючи на ній, висловився наступним чином:

" ОСОБА_1 , депутат міської ради: «Технічна документація, яка була виготовлена на підставі рішення сесії, не була представлена на затвердження нам. Чому вона не була представлена? Тому що рішення сесії, яке надавалося міською радою, воно підроблене. Поміняне цільове призначення. Хто його поміняв,- це вияснять компетентні органи. Тому що претензій ні до міського голови, ні до керівництва кар`єра я не можу висказати».

ОСОБА_2 , депутат міської ради: «Ти хотів сказати «можливо підроблене»?»

ОСОБА_1 , депутат міської ради: «Так, можливо підроблене. Ні, воно підроблене, тому що є ... ні, я це гарантую»

ОСОБА_2 , депутат міської ради, просить застенографувати слова депутата ОСОБА_1 ....

ОСОБА_1 ....далі заявляє: «Державний акт, який проводили розслідування, послухайте мене, державний акт був підроблений, "допічатаний"".

Рішенням 4 сесії 23 скликання Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області від 17.12.1998 "Про затвердження технічної документації по складанню державного акту про право постійного користування землею ВАТу "Гніванський кар`єр", затверджено технічну документацію по складанню державного акту про право постійного користування землею ВАТу "Гніванський кар`єр" та видано державний акт на право постійного користування землею ВАТ "Гніванський кар`єр" (а.с.95).

Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії І-ВН №000792, виданим Гніванською радою народних депутаті на підставі рішення 4 сесії 23 скликання Гніванської міської ради від 17 грудня 1998 року, ВАТ «Гніванський кар`єр» надано у постійне користування 204,8930 га землі в межах згідно з планом землекористування для видобутку гранітного каменю та розміщення виробництва по його переробці та обслуговування житлових і громадських приміщень, і інших робіт (а.с.11-13).

Як вбачається із матеріалів справи СВ Гніванського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області проводилося досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000319 щодо підроблення службовими особами ВАТ «Гніванський кар`єр» Державного акту на постійне користування землею за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України та прийнято рішення про його закриття на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, що підтверджується постановою від 13.04.2017 про закриття кримінального провадження (а.с.91-92).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт поширення відповідачем ОСОБА_1 у його публічному виступі 11.09.2019 на 40 сесії 7 скликання Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області недостовірної інформації, щодо користування землею Гніванським кар`єром на підставі підробленого Державного акта.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком, оскільки він зроблений з дотриманням норм матеріального та процесуального права із правильним застосуванням правових висновків.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи.

За ст.94ЦК України, юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3цього Кодексу.

Також, згідно п.5Постанови,відповідно до статей 94,277ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Обґрунтовуючи позовні вимоги ВАТ «Гніванський кар`єр» вказувало на те, що поширена інформація відповідачем щодо користування землею Гніванським кар`єром на підставі підробленого Державного акта, не відповідає дійсності, при цьому її поширення порушує особисті немайнові права товариства, завдає шкоди його репутації, підриває ділові зв`язки, а тому поширенням даної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку юридичної особи в очах оточуючих.

Так, з матеріалів справи вбачається, що питання щодо підроблення Державного акту на постійне користування землею було предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000319 від 12.11.2016, за результатами якого його було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тобто за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, що ствердження позивачем на сесії щодо користування землею ВАТ «Гніванський кар`єр» на підставі підробленого Державного акта на право постійного користування та контекст у якому це було висловлено, є негативною інформацією, яка вливає на дотримання прав на повагу до честі, гідності та ділової репутації юридичної особи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що поширена відповідачем інформація, є фактом який можна перевірити, підтвердити або спростувати, а відтак не є оціночним судженням або критикою.

Так постановою від 13.04.2017 закрито кримінальне провадження щодо підроблення Державного акту за ознаками кримінального правопорушення, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Тобто дана постанова спростовує недостовірну інформацію поширену відповідачем, а тому є фактичним твердженням.

Відповідач є публічною особою і його висловлювання сприймаються широким колом осіб як достовірні фактичні дані, вони не є критикою чи оціночними судженнями, відверто образливі, підривають репутацію й авторитет позивача перед громадськістю.

Крім того відповідач під час публічного виступу вжив на адресу позивача висловлювання, які виходять за межі оціночних суджень.

З урахуванням зазначених обставин, а також виходячи з приписів наведених норм матеріального права, суд першої інстанції, належним чином дослідив надані сторонами докази, дійшов правильного висновку про те, що поширена відповідачем інформація під час проведення сесії не відповідає дійсності.

Відтак його висновки, що поширена відповідачем інформація, порушує права та інтереси юридичної особи , яка має право на недоторканість її ділової репутації в силу ст.94 ЦК України, є правильними.

Позивач надав суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження заявлених ним вимог, які в своїй сукупності є достатніми для прийняття обґрунтованого та вмотивованого рішення, яке і було ухвалене судом першої інстанції.

Прийнявши до уваги зазначені вище обставини, а також вимоги законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального та процесуального права, які регулюють правовідносини сторін та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не поширював недостовірну інформацію під час виступу на засіданні сесії, а звертався до компетентних органів виконуючи свої повноваження у вигляді депутатського звернення, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються Витягом до протоколу 40 сесії 7 скликання Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області, з якого вбачаються висловлювання ОСОБА_1 , який заявив: «Державний акт, який проводили розслідування, послухайте мене, державний акт був підроблений, "допічатаний", тобто не є зверненням до відповідних огранів.

Відповідач звертався до компетентних органів, однак з приводу питання щодо підробки рішення 19 сесії Гніванської міської ради 7 скликання від 12.10.2017 №416 в частині цільового призначення земельної ділянки, якою користується позивач.

Інші доводи апеляційної скарги, які в цілому є ідентичними відзиву на позовну заяву, висновків суду не спростовують, а тому апеляційною інстанцією до уваги не приймаються.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції постановлено рішення без всебічного, повного дослідження доказів наданих сторонами - не являються підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду першої інстанції, який у рішенні оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, апеляційна скарга не містить обставин, які б спростовували висновки суду і свідчили б про порушення судом норм процесуального та матеріального права, тому з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 03 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2021 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало