ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

20 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідачаМельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Гуля В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 06 червня 2003 року між нею та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який 12 листопада 2013 року було розірвано Дарницьким районним судом міста Києва.

Вказувала, що від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 01 січня 2014 року відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини, з 2012 року дитина перебуває на диспансерному обліку у Дитячій поліклініці № 1 Дарницького району з діагнозом синдром Жильбера і потребує лікування щомісячно приблизно на суму 1 000 грн. Крім цього раз в пів року дитині необхідно здавати аналізи та проходити обстеження спеціалістів для призначення подальшого лікування. Відповідач є здоровим та працездатним, він є суб`єктом підприємницької діяльності, отримує постійний дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб.

На підставі викладеного, просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 01 грудня 2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 березня 2021 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 2 395 грн. щомісячно, починаючи з 16 листопада 2020 року і до повноліття дитини, також стягнуто в дохід держави судовий збір в сумі 908 грн.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь позивача аліменти в розмірі 1 309 грн. щомісячно.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує зокрема на те, що місцевий суд не врахував, що відповідач має на своєму утриманні батьків пенсійного віку, неповнолітнього сина від іншого шлюбу, який має проблеми зі здоров`ям та потребує витрат на його лікування, від підприємницької діяльності не отримує будь-яких доходів, та протягом 2018-2021 років в добровільному порядку надавав фінансову допомогу на утримання сина.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона погоджується з висновками суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, та стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу.

Колегія суддів перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що визначений позивачем розмір аліментів ніяким чином нею не обґрунтований, доказів щодо майнового стану відповідача не надано, клопотання про їх витребування не заявлено, а відтак суд вважає обґрунтованим стягнути мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину відповідного віку у розмірі 2 395 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 червня 2003 року між нею та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який 12 листопада 2013 року розірвано Дарницьким районним судом міста Києва.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який наразі проживає разом з позивачкою.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини встановлена статтею 141 СК України, відповідно до частин першої та другої якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У цій статті закріплюється одна з характерних ознак батьківських прав та обов`язків - їх належність однаковою мірою обом батькам. Концепція рівності ґрунтується на одному з основних принципів сімейного права України - принципі рівності чоловіка та жінки.

Таким чином, вирішуючи зазначений спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що сімейним законодавством України передбачено обов`язок батьків утримувати своїх дітей, та при визначенні розміру цих аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд правильно врахував, що дитина сторін проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні, а тому, з урахуванням принципу справедливості й розумності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо розміру аліментів, оскільки до матеріалів справи не долучено жодного доказу на підтвердження вказаної позивачем суми витрат, які вона несе щомісячно у зв`язку з утриманням дитини, доказів щодо майнового стану відповідача також не надано, клопотання про їх витребування не заявлено, а тому місцевий суд обґрунтовано стягнув з відповідача мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину відповідного віку у розмірі 2 395 грн.

Також суд першої інстанції правильно зазначив, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Доводи апелянта про те, що він має на своєму утриманні батьків пенсійного віку, неповнолітнього сина від іншого шлюбу, оцінюються колегією суддів критично, оскільки належними та допустимими доказами відповідачем не підтверджено погіршення його майнового стану у зв`язку з вказаними обставинами, а зміна його сімейного стану не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів та не буде спрямовано на належне забезпечення сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме його інтересам.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі 715/2073/20, від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19.

Твердження апелянта про те, що від підприємницької діяльності він не отримує будь-яких доходів, відхиляються колегією суддів як необґрунтовані, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Інші доводи апеляційної скарги про порушення місцевим судом норм процесуального права, ґрунтуються на власному тлумаченні апелянтом норм законодавства, висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 березня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Судді: