Шаргородський районний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 року

м. Шаргород

справа № 152/1023/21

провадження № 2/152/366/21

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі головуючого судді Соколовської Т.О., з участю секретаря судового засідання Здищук А.С., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом,

встановив :

Стислий виклад позицій позивача та відповідача

26.08.2021 ОСОБА_1 звернулася до Шаргородського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом, в якому просить усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

У обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_4 , який при житті все рухоме та нерухоме майно заповів своїм дітям - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Вона вступила у фактичне володіння майном померлого, оформила свої спадкові права отримала свідоцтво про право на спадщину на 1/2 домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 .

Її брат ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер не отримавши свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька на 1/2 домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 . Крім того, ОСОБА_5 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_2 .

Останні роки свого життя брат ОСОБА_5 не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував постійного стороннього догляду, допомоги та піклування, проживав разом із нею в АДРЕСА_1 , фактично знаходився на повному її утриманні. Вона його доглядала, лікувала та похоронила за власний рахунок. Його дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 не піклувалися про нього, не цікавилися його здоров`ям та життям, не надавали жодної матеріальної допомоги.

Після смерті ОСОБА_5 його син ОСОБА_3 подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті батька, однак ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, не встигнувши оформити свої спадкові права.

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є його мати відповідач по справі ОСОБА_2 , яка не цікавилась життям ОСОБА_5 , не підтримувала з ним жодних стосунків і в разі отримання нею спадщини після смерті сина ОСОБА_3 , зокрема на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 будуть порушенні законні права позивача на будинок, який належить її сім`ї та є спадковим майном її померлого батька.

Тому просить усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її сина - ОСОБА_3 .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги посилаючись на ті ж самі обставини, що і в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти задоволення позову, псилаючись на його безпідставність. Суду показала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбу із ОСОБА_5 . Від шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу вона постійно спілкувалася з колишнім чоловіком ОСОБА_5 , підтримувала доброзичливі стосунки. ОСОБА_5 не був у безпорадному стані, у нього не було важкої хвороби чи каліцтва, він не хворів та не потребував сторонньої допомоги, а помер раптово від серцевої недостатності. ЇЇ покійний син ОСОБА_3 проживав разом із своїм батьком ОСОБА_5 , вони вели спільне господарство, разом працювали. А коли ОСОБА_5 помер, то саме син займався організацією його поховання. Крім того, позивачем ОСОБА_1 до позовної заяви не долучено жодного доказу у підтвердження перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані та потребуванні стороннього догляду.

ІІ. Заяви, клопотання сторін

26.08.20221 позивачем ОСОБА_1 подано до суду заяву про забезпечення позову (а.с.24-25).

08.10.2021 від позивача ОСОБА_1 до суду надійшли заяви про долучення доказів та виклик свідків (а.с. 52 59).

19.10.2021 від відповідача ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом (а.с.61-67).

03.11.2021 від ОСОБА_1 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву (а.с. 74-78).

14.12.2021 у судовому засіданні позивачем ОСОБА_1 подано заяву про долучення доказів (а.с.146-160).

Інших заяв і клопотань, пов`язаних з розглядом справи, учасники справи не заявляли.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 26.08.2021 призначено судове засідання для розгляду заяви про забезпечення позову (а.с.29).

30.08.2021 ухвалою суду забезпечено позов шляхом накладення арешту на одну другу частину домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 та квартиру номер сорок чотири в будинку, АДРЕСА_3 та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії з даним нерухомим майном до ухвалення рішення у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом (а.с.36 38).

Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 21.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Відкрито підготовче провадження. Підготовче засідання призначено на 19 жовтня 2021 року. Вказаною ухвалою суду відповідачеві запропоновано надати в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відзив на позовну заяву та, у разі необхідності подати зустрічний позов (а.с.45-46).

У визначені ухвалою суду строки відзив на позовну заяву відповідачем ОСОБА_2 не подано.

Ухвалою суду від 05.11.2021 зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом повернуто заявнику (а.с.81 82).

05.11.2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування за законом та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання призначено на 23 листопада 2021 року (а.с.85).

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин

У справі, що розглядається встановлено, що 03.06.2008 ромер ОСОБА_4 , який усе своє майно заповідав своїм дітям ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на підставі заповіту, посвідченого секретарем Виконавчого комітету Рахнівсько Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області 10.11.2003 за реєстром №488 (а.с.10).

31.10.2018 ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке видане Шаргородською ДНК на одну другу частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право на спадщину на іншу частину спадкового майна залишилася не виданим (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Виконкомом Рахнівсько Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області 13.07.2018 (а.с.128).

Після смерті ОСОБА_5 спадщина відкрилася на одна другу частину житлового будинку з господарськими будівлями, що розташоване в АДРЕСА_1 , яка належала його батькові ОСОБА_4 , яку він прийняв, але не встиг оформити своїх спадкових прав та на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить останньому на підставі свідоцтва про право власності від 25.01.2001, зареєстрованого в КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації 07.05.2001 за реєстром № 314/44688 (а.с.10 18).

Після смерті ОСОБА_5 , за заявою його сестри - ОСОБА_1 від 07.11.2018, приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Собканюком П.Л. відкрито спадкову справу, що підтверджується оглянутою судом копією спадкової справи №15/2018 та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №53973207 від 07.11.2018 (а.с.127 143).

14.11.2018 заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 подав також син спадкодавця ОСОБА_3 (а.с.135).

У зв`язку з прийняттям спадщини після смерті ОСОБА_5 спадкоємцем першої черги сином померлого ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 позбавлена можливості отримати спадщину як спадкоємець другої черги.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 26.02.2021 Носівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (а.с. 142/ на звороті), який прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_5 , але не встиг оформити своїх спадкових прав.

Після смерті ОСОБА_3 Тульчинською державною нотаріальною конторою Вінницької області була відкрита спадкова справа № 558/2021, що підтверджується витребуваною і оглянутою судом копією спадкової справи (а.с.108 124) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 65813674 від 30.07.2021 (а.с. 111).

Заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до Тульчинської нотаріальної контори подали мати померлого ОСОБА_2 та тітка ОСОБА_1 (а.с.109, 110).

До складу спадщини після смерті ОСОБА_3 входить спадкове майно, що залишилося після смерті його батька ОСОБА_5 , яке він прийняв, але не оформив своїх спадкових прав у зв`язку зі смертю, а саме: одна друга частина житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її сина - ОСОБА_3 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що останні роки свого життя її брат ОСОБА_5 не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував постійного стороннього догляду, допомоги та піклування, проживав разом із нею в АДРЕСА_1 , фактично знаходився на повному її утриманні. Вона його доглядала, лікувала та похоронила за власні кошти. Його дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 не піклувалися про ОСОБА_5 , не цікавилися його здоров`ям та життям, не надавали жодної матеріальної допомоги.

Після смерті ОСОБА_5 його син ОСОБА_3 подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті батька, однак ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, не встигнувши оформити свої спадкові права.

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є його мати відповідач по справі ОСОБА_2 , яка не цікавилась життям ОСОБА_5 , не підтримувала з ним жодних стосунків і в разі оформлення нею спадщини після смерті сина ОСОБА_3 , зокрема на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 будуть порушенні її законні права на будинок, який належить її сім`ї та є спадковим майном її померлого батька.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий позивачем на підтвердження своїх вимог та відповідачем у їх заперечення, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови ПВС України від 12.06.2009 №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

Частиною 3 статті 12, статтями 76 - 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електронні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому суд враховує позиції ЄСПЛ щодо аргументації судових рішень, закріплені, зокрема в рішенні «Бендерський проти України» від 15.11.2007, в якому наголошується, що право може вважатися ефективним, тільки, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (п.33 рішення від 21.03.2000 у справі «Дюлоранс проти Франції»; пп. 32 35 рішення від 07.03.2006 у справі «Донадзе проти Грузії»).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У підтвердження позовних вимог позивач надала суду довідку Виконавчого комітету Рахнівсько Лісової сільської ради №2256 від 05.06.2008 із якої вбачається, що ОСОБА_1 проживала разом зі своїм батьком ОСОБА_4 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ; акт від 30.08.2018, складений сусідами ОСОБА_5 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про те, що протягом останніх п`яти років ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 проживав в АДРЕСА_1 однією сім`єю із своєю сестрою ОСОБА_1 , разом вони вели спільне господарство по день його смерті. ОСОБА_1 свого брата ОСОБА_5 лікувала, а після його смерті похоронила за власний рахунок. (а.с. 17, 54).

Вказані обставини свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 підтвердили в судовому засіданні. Крім того повідомили суду, що ОСОБА_1 постійно доглядала своїх батьків, а потім і брата, який зловживав спиртними напоями, потребував нагляду за поведінкою. ОСОБА_1 допомагала братові доглядати за будинком, передавала йому з м.Вінниці продукти харчування, лікувала. Сина ОСОБА_5 ОСОБА_3 вони бачили з батьком рідко, про їх відносини їм нічого невідомо, на похованні батька ОСОБА_11 був, допомагав в організації поховання, возив труп батька на розтин. ОСОБА_5 помер раптово, допомагав сусідці по господарству, у нього стався серцевий напад від якого він і помер.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року).

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів чи за прострочення сплати аліментів (ст. 16 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом чи договором.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті громадянина відкривається спадщина. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Умовою для переходу в порядку спадкування прав власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За приписами ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Позбавлення особи права спадкувати це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Такий правовий висновок викладений у постановах ВС від 21.03.2018 у справі № 337/6000/15-ц; від 04.07.2018 у справі № 404/2163/16-ц. від 17.10.2018 у справі № 727/3905/16-ц.

У справі, що розглядається, наполягаючи на позовній заяві про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування, позивач посилалась на те, що ОСОБА_5 тривалий час хворів, перебував у безпорадному стані, через що потребував стороннього нагляду та допомоги.

Однак з такими твердженнями суд погодитись не може, з огляду на наступне.

Верховний Суд в постанові від 17.10.2018 у справі № 200/21452/15-ц зазначив, що безпорадний стан необхідно доказувати відповідними записами в медичних документах. Доводити факт безпорадного стану тільки поясненнями позивача та свідків є недостатнім з огляду на те, що відповідач - спадкоємець першої черги, заперечує право позивача на спадщину.

Встановлено, що спадкодавець самостійно забезпечував умови свого життя, отримував пенсію, помер раптово від серцевої недостатності.

Доказів того, що ОСОБА_5 знаходився у безпорадному стані, хворів, перебував на обліку або лікувався у медичних закладах і не міг себе матеріально забезпечити, або самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим потребував стороннього догляду, допомоги і піклування позивачем не надано.

Доводи позивача ОСОБА_1 про те, що вона тривалий час опікувалася спадкодавцем та надавала йому допомогу, хоронила, влаштовувала поминальні обіди та встановлювала пам`ятники на могилах батьків та брата не можуть бути достатньою обставиною для усунення відповідача від права на спадкування за законом в розумінні частини п`ятої статті 1224 ЦК України.

Сам по собі факт надання позивачем ОСОБА_1 допомоги не є доказом того, що ОСОБА_5 не міг матеріально забезпечити умови свого життя та перебував у безпорадному стані.

Відомості про те, що ОСОБА_5 у 1989 1990, 2002 2003 роках проходив добровільне лікування від алкогольної залежності (а.с.55, 56, 155) також не свідчить про те, що він перебував у безпорадному стані.

Доводи позивача ОСОБА_1 про відсутність у ОСОБА_2 права на спадкове майно, оскільки ОСОБА_5 за життя не оформив свого права на спадкове майно після смерті батька, не має правового значення для вирішення питання щодо наявності права на це майно у його спадкоємців, оскільки відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Такий правовий висновок викладений у постанові ВС від 31.08.2020 у справі №350/1850/17.

Не надано позивачем ОСОБА_1 також належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги спадкоємця, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання і при цьому ухилення полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто винної поведінки спадкоємця, який усвідомлював свій обов`язок, мав можливість його виконувати, але не вчиняв необхідних дій. Крім цього, не надано доказів у підтвердження того, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

VІ. Висновки суду

Суд, враховуючи вказані вище норми матеріального права та показання свідків, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено належних, допустимих та переконливих доказів потреби спадкодавця в отриманні допомоги від спадкоємця та ухилення сина від надання допомоги батькові, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреби спадкодавця в допомозі саме цієї особи, у той час як за змістом частини п`ятої статті 1224 ЦК України лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів в сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Відтак, позов ОСОБА_1 про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.13 Конституції України, ст. ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15, 16, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1224, 1258, 1261, 1269, 1270 ЦК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повне ім`я (найменування) cторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_4 , паспорт громадянина України НОМЕР_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_5 , паспорт громадянина України № НОМЕР_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Рішення ухвалено та проголошено 14.12.2021.

Головуючий суддя: Т.О. Соколовська