Справа № 210/5990/21
Провадження № 2/210/1938/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"23" грудня 2021 р. Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі Головуючого судді Літвіненко Н.А., розглянувши цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 29.05.2001 року, на підставі договору купівлі-продажу, позивачем було придбано у власність трикімнатну квартиру під номером АДРЕСА_1 . До моменту проведення реєстраційних дій, ВАТ «ПІВДГЗК» (правонаступником якого є АТ «ПІВДГЗК»), на підставі ордеру на жиле приміщення № 20 серії П від 04.11.2001 (строк дії протягом 30 днів та подальшим його продовженням до 15.01.2002), вказаний вище об`єкт нерухомості було тимчасово надано громадянину ОСОБА_1 , який на дату видачі ордеру перебував з Позивачем у трудових відносинах, для проживання разом з членами його родини дружиною ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та донькою ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

16.05.2002 року трудові відносини між Позивачем та ОСОБА_1 було припинено. Однак, не зважаючи на дані обставини, Відповідач без поважних причин продовжив користуватися спірним житловим приміщенням для задоволення власних потреб.

З огляду на дані обставини, Відповідачу з боку АТ «ПІВДГЗК» неодноразово направлялися листи з проханням прибути за місцезнаходженням Позивача для проведення переговорів щодо обрання альтернативних способів оформлення правовідносин користування квартирою АДРЕСА_1 , в якій ОСОБА_1 проживає без достатніх правових підстав або можливості викупу останнім даного майна, однак, Відповідач на зазначені вище звернення письмових відповідей не надавав та лише один раз приймав участь у переговорах щодо обрання легітимного способу оформлення взаємовідносин між сторонами, але в ході проведення останніх Відповідач своєї згоди на запропоновані йому варіанти не надав. Вказані вище дії ОСОБА_1 свідчать про відсутність у нього наміру добровільно повернути власнику - АТ «ПІВДГЗК», належне останньому на праві власності майно.

Крім того, оскільки Позивач є єдиним визнаним державою власником квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 ухиляється від виконання обов`язку щодо повернення чужого майна, 14.06.2021 Відповідачу було направлено лист за вих. № 52-16/518 з вимогою невідкладно, у місячний строк з моменту отримання вказаного листа, звільнити цей об`єкт нерухомого майна. Однак, вказаний вище лист було повернуто на адресу Позивача у зв`язку з закінченням строків його зберігання, що додатково свідчить про те, що Відповідач не з`являвся до відділення Укрпошти для його отримання.

З зазначеного вище вбачається, що з боку Позивача вживались усіх можливі заходи для досудового мирного врегулювання спору. Однак, продовження Відповідачем, безпідставного користування об`єктом нерухомості, яке йому не належить - квартирою АДРЕСА_1 , створює суттєву перешкоду для АТ «ПІВДГЗК» у реалізації в повній мірі свого права розпорядження житловим приміщенням, набутого на підставі договору купівлі-продажу від 29.05.2001, та як наслідок призвело до подання до суду даної позовної заяви.

Ухвалою від 02.11.2021 року відкрито провадження у цивільній справі з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Відповідач ОСОБА_1 , отримавши копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, про що свідчить поштове повідомлення, долучене до матеріалів справи, не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву.

У відповідності до ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; кількість сторін та інших учасників справи (ч. 2 ст. 274 ЦПК України).

При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.05.2001 року, на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Перекопською І.С. в реєстрі за № 1163, ВАТ «Південний ГЗК» (правонаступником всіх прав та обов`язків якого є АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ») було придбано у власність позивача трикімнатну квартиру під номером АДРЕСА_2 (а.с. 13).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є Позивач - є власником квартири за адресою АДРЕСА_3 (а.с. 15).

На підставі ордеру на жиле приміщення № 20 серії П від 04.11.2001, строк дії якого продовженням до 15.01.2002 року, вказану вище квартиру було тимчасово надано ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) для проживання разом з членами його родини дружиною ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_3 (а.с. 14).

Позивач направлялися відповідачу листи з проханням прибути за місцезнаходженням позивача для проведення переговорів щодо обрання альтернативних способів оформлення правовідносин користування квартирою АДРЕСА_1 , в якій ОСОБА_1 проживає без достатніх правових підстав або можливості викупу останнім даного майна, що підтверджується копіями листів за вих. № 52-16/325 від 05.05.2005, № 52-16/620 від 29.08.2005, № 52-16/818 від 07.08.2020 з повідомлення про вручення поштових відправлень додаються (а.с. 16-21).

Крім того, 14.06.2021 року відповідачу було направлено лист за вих. № 52-16/518 з вимогою невідкладно, у місячний строк з моменту отримання вказаного листа, звільнити вищезазначену квартиру, однак ОСОБА_1 ухиляється від виконання обов`язку щодо повернення чужого майна (а.с. 25-26).

Відповідно до довідки №9265, яка була надану суду Відділом реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради на виконання ухвали суду від 02 листопада 2021 року, за відомостями, що містяться в реєстрі територіальної громади міста Кривий Ріг, за адресою АДРЕСА_3 з 14.01.2002 року зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 78).

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, відповідно до статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Так, у статті 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до статей 319, 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, частиною першою статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

У свою чергу, за приписами статті 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З урахуванням вказаної вище норми, навіть сам факт проживання сторонньої особи у житловому приміщенні без згоди законного власника цього майна, свідчить про порушення права власності останнього на належне йому нерухоме майно та створення перешкод у вільному користуванні цим об`єктом на свій розсуд, а отже є безумовною підставою для їх виселення, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.03.2018 № 677/1656/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 404/5252/16-ц, від 30.01.2019 у справі № 360/1232/16-ц,від 16.12.2020 у справі 182/7347/18.

При цьому, відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 34, 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

У свою чергу, відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 38, 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N 653/1096/16-ц (провадження N 14-181цс18) зроблено висновок, що «негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення».

Водночас, однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Другою умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобами.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі N 924/1220/17 (провадження N 12-26гс19) та у постановах Верховного Суду від 08.05.2018 у справі N 914/1623/17, від 26.05.2020 у справі N 906/656/19 та від 03.06.2020 у справі N 916/1666/18.

Крім того, про непоширення на вимоги власника про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном позовної давності також зазначено у пункті 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання пропорційним законній меті.

У відповідності до статті 5 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд доходить висновку, що безпідставне проживання Відповідача та ОСОБА_3 у об`єкті нерухомості, який їм не належить, призводить до обмежень у праві позивача розпорядження власним житловим приміщенням.

Таким чином, порушене право позивача підлягає захисту, зокрема, шляхом задоволення позовних вимог позивач в частині усунення перешкод в користуванні та розпорядженні згадуваною вище квартирою шляхом виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , з даного спірного об`єкта нерухомості.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2270,00 грн. (а.с. 10).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 13, 79-82, 141, 263, 265, 354, 355 ЦПК України, ст.. 15, 16, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Акціонерного Товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном задовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні АТ «ПІВДГЗК» квартирою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна згідно з відомостями Реєстру права власності на нерухоме майно 4762637), шляхом виселення з даного майна ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна згідно з відомостями Реєстру права власності на нерухоме майно 4762637).

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь Акціонерного Товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», понесені судові витрати по оплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів із дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: Н. А. Літвіненко