Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/7305/21
Провадження № 2-з/711/167/21
У Х В А Л А

22.12.2021 м. Черкаси

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі Осадчій А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Черкаси заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м.Черкаси із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги мотивує тим, що 08.11.2021 р. через мобільний додаток «Дія» йому стало відомо, що відносно нього відкрито виконавче провадження №66171439 приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Недоступом Дмитром Миколайовичем на підставі виконавчого напису №32138, який виданий 18.03.2021 Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» відповідно до Договору про відступлення прав вимоги №55-МЛ від 10.12.2020, заборгованості за Кредитним договором №1515762 від 24.03.2020 за період з 10.12.2020 по 24.02.2021 в загальній сумі 9 267,32 грн.

Між тим, зауважує, що між ним та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» жодного кредитного договору не укладалось, тому йому невідомі підстави нарахування такого боргу.

Крім того, вважає, що вищезазначений виконавчий напис є незаконним та відповідно таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріус не повідомляв боржника про те, що до нього звернулися із заявою про вчинення виконавчого напису, що створює ситуацію, коли боржник не міг ніяким чином заперечувати проти незаконно нарахованих сум, і відповідно, нотаріус не мав вчиняти виконавчий напис, оскільки ним не була перевірена безспірність вимог кредитора (відповідача).

Разом з тим, зазначає, що за останніх чотири роки, він жодних кредитів не брав, а відтак - станом на момент вчинення виконавчого напису 18.03.2021 минуло більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги заборгованості і позивачу невідомо, про яку йдеться заборгованість, нотаріусом не дотримано часових обмежень давності заявленої стягувачем заборгованості. Наявна заборгованість також не є безспірною. При вчиненні виконавчого напису нотаріус не встановив належним чином безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом. Стягувач не надав нотаріусу усі документи, які підтверджують заборгованість позивача.

Між тим, звертає увагу, що процедуру вчинення виконавчого напису врегульовано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку № 296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком № 1172, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 ЗУ «Про нотаріат», підпункти 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Позивач вважає, що для правильного застосування положень статей 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017 р. у справі № 6-887цс17).

Таким чином, зважаючи на викладене вище, посилаючись на ст.15,16 ЦК України, ст.88 Закону України «Про нотаріат», просить визнати виконавчий напис від 18 березня 2021р. №32138, що вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, щодо звернення стягнення на заборгованість за кредитним договором в сумі 9267,31грн., що не підлягає виконанню.

Крім того, позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить застосувати заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса від 18.03.2021р. №32138 та встановлення заборони на здійснення виконавчих дій.

Ухвалою суду від 22.12.2021р. відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Статтею 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову необхідне у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Позов забезпечується, зокрема: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 11) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 150 ЦПК України). Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч.1,2 ст. 150 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до п.4 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (діє на час розгляду даної заяви), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У постанові Верховного Суду по справі № 755/1357/18 від 13.03.2019 викладено позицію щодо вирішення судом питання про забезпечення позову з врахуванням інтересу не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Слід зазначити, що ухвалою суду від 22.12.2021р. відкрито провадження по справі.

Враховуючи доводи, що викладені заявником у заяві про забезпечення позову, ОСОБА_1 просить застосувати заходи забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса від 18.03.2021р. №32138 та встановлення заборони на здійснення виконавчих дій.

При цьому, ним подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про визнання виконавчого напису №32138, який виданий 18.03.2021 Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» відповідно до Договору про відступлення прав вимоги №55-МЛ від 10.12.2020, заборгованості за Кредитним договором №1515762 від 24.03.2020 за період з 10.12.2020 по 24.02.2021 в загальній сумі 9 267,32 грн., - таким, що не підлягає виконанню. Крім того, підтверджено той факт, що на даний час виконавчий напис виконується у примусовому порядку приватним виконавцем за відкритим виконавчим провадженням і проводяться певні виконавчі дії.

Враховуючи доводи, що наведені у позовній заяві, позивач вказує на наявність спору щодо правомірності вказаного виконавчого напису.

Отже, за результатами розгляду заяви та аналізу доводів заявника щодо обгрунтування необхідності застосування заходу забезпечення позову, суд вважає, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому істотно ускладнити чи унеможливити поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Виконавчий напис нотаріуса, який є виконавчим документом, оскаржується боржником у судовому порядку і зупинення стягнення на підставі такого виконавчого документа є передбаченим п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України видом забезпечення позову. Такі заходи забезпечення позову, які просить вжити заявник, не є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог.

Станом на 22.12.2021 підстав для зустрічного забезпечення судом не встановлено.

Між тим, як на думку суду, безпідставними є вимоги у заяві про встановлення заборони на здійснення виконавчих дій, як того просить заявник, оскільки - не є видом забезпечення позову, враховуючи предмет цього позову. Крім того, сам по собі факт зупинення стягнення за виконавчим документом, яким є виконавчий напис, свідчить про неможливість вчинення виконавцем певних виконавчих дій. Отже, в цій частині заяви слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.149-154, 151-153, 157, 258-261, 353-355 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву задовольнити частково.

З метою забезпечення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - зупинити стягнення (у межах виконавчого провадження № 66171439, що перебуває у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Д.М.) на підставі виконавчого напису №32138, який виданий 18.03.2021 Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» відповідно до Договору про відступлення прав вимоги №55-МЛ від 10.12.2020, заборгованості за Кредитним договором №1515762 від 24.03.2020 за період з 10.12.2020 по 24.02.2021 в загальній сумі 9 267,32 грн., - до набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині заяви відмовити.

Копію ухвали для негайного виконання направити до приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступ Д.М.

Суд може скасувати або змінити заходи забезпечення позову за клопотанням учасника справи.

Ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки - до 22.12.2024.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст ухвали суду складено 22.12.2021

Головуючий: С. М. Позарецька