Єдиний унікальний номер 2-3619-2007
Номер провадження 22-ц/804/2927/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 грудня 2021 року Донецький апеляційний суд колегією суддів у складі:

Головуючого судді-доповідача Никифоряка Л.П.

Суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут справу що виникла з цивільних правовідносин за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 та Добропільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання неправомірним та скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 вересня 2021року (головуючий в суді першої інстанції Феняк О.Р.),

ВСТАНОВИВ:

27 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою на дії державного виконавця Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) - Державний виконавець, в якій викладено вимоги про визнання неправомірним та скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, які стягуються на підставі виконавчого документа виданого 02 жовтня 2007 року за період з серпня 2013 року по липень 2020 року в розмірі 118 300,25грн, оскільки Державний виконавець невірно здійснював розрахунок без врахування фактичних доходів заявника за відповідний період, а виходив із показників середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Також, ОСОБА_1 в обґрунтування заяви вказував на те, що він повністю і своєчасно виконує рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2007 року, яким з нього стягнуто аліменти, однак Державний виконавець не врахував всіх сплачених сум зазначених в квитанціях про сплату коштів в рахунок аліментів, жодного разу не повідомляв про наявність заборгованості та не надав відповіді у встановленому порядку і строк на звернення боржника.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 вересня 2021 року відмовлено в задоволенні скарги. Суд першої інстанції правові підстави для відмови вбачав у тім, що розрахунок здійснений у відповідності з вимогами діючого законодавства, на підставі наданих учасниками справи доказів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 висловив вимогу скасувати ухвалу суду та задовольнити скаргу. Доводи апеляційної скарги зводились до того, що суд при ухваленні рішення допустив порушення норм процесуального права, оскільки позбавив заявника можливості брати участь в судовому розгляді, а саме призначивши судове засідання в режимі відеоконференції у визначену дату та час на зв`язок не вийшов і відео конференцію не розпочав та розглянув скаргу за відсутності заявника.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника також полягала в тому, що при розрахунку розміру заборгованості виходячи із показників середньої заробітної плати працівника для даної місцевості суд не врахував, що заявник не являвся безробітнім та мав дохід, як фізична особа підприємець.

Інші доводи зводились до того, що суд не долучив до справи і не врахував доказів відсутності заборгованості зі сплати аліментів, які підтверджені фіскальними чеками, не врахував що Державний виконавець жодного разу не повідомляв про наявність заборгованості та не надав відповіді у встановленому порядку і строк на звернення боржника.

На час розгляду справи відзив не надходив.

Суд апеляційної інстанції заслухавши суддю-доповідача щодо змісту ухвали, яка оскаржена, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватись перевірка, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, за відсутності ОСОБА_1 клопотання якого про відкладення судового розгляду двічі було задоволено та який втретє заявив клопотання про відкладення розгляду справи призначеної на 22 грудня 2021року через відрядження, однак до клопотання не надав жодного підтверджуючого документу через що воно залишене без задоволення, також за відсутності Державного виконавця, котрий заявляв про розгляд справи без нього, та за відсутності заінтересованої особи ОСОБА_2 повідомленої про час та місце судового розгляду належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

06 листопада 2007 року Відділом державної виконавчої служби Добропільського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП № 5219794 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 у розмірі ? частки доходів /том ІІІ а.с.45/.

Податкові декларації платника єдиного податку-фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за 2018-2020роки містять відомості про обсяг доходу за цей період та сплачений єдиний податок /том ІІІ а.с.21-23/.

Відповідно до розрахунку Державного виконавця за виконавчим провадженням № 5219794 заборгованість зі сплати аліментів станом на 31 липня 2020 року склала 118 300,25грн при визначенні якого виконавець виходив із розміру доходів/середньої заробітної плати працівників для цієї місцевості /том ІІІ а.с.40-44/.

В підтвердження погашення заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 надав копії квитанцій Укрпошти, згідно з якими робились перекази на «Єліну» в загальному розмірі 20 400,00грн, з яких: 11.01.2017року (аліменти) - 500грн; 10.03.2017року - 500грн; 27.04.2017року - 500грн; 13.06.2017року - 500грн; 19.07.2017року - 500грн; 08.08.2017року - 600грн; 18.10.2017року - 600грн; 06.12.2017року - 600грн; 28.12.2017року - 600грн; 05.05.2018року - 600грн; 05.06.2018року - 600грн; 24.07.2018року - 600грн; 22.08.2018року - 600грн; 28.09.2018року - 600грн; 31.10.2018року - 600грн; 28.12.2018року - 700грн; 29.01.2019року - 700грн; 05.03.2019року - 650грн; 02.04.2019року - 650грн; 30.05.2019року - 650грн; 04.07.2019року - 650грн; 06.08.2019року - 650грн; 12.09.2019року - 650грн; 23.10.2019року (аліменти) - 650грн; 22.11.2019року (аліменти) - 1000грн; 28.12.2019року (аліменти) - 700грн; 31.01.2020року (аліменти) - 700грн; 06.03.2020року (аліменти) - 700грн; 16.04.2020року (аліменти) - 700грн; 20.05.2020року (аліменти) - 700грн; 30.06.2020року (аліменти) - 700грн; 28.07.2020року (аліменти) - 750грн /том ІІІ а.с.13-20/.

Суд першої інстанції відмовляючи в скарзі вважав що Державний виконавець діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, при цьому суд вважав що не надано оригіналів квитанцій на які в підтвердження своїх вимог посилався заявник ОСОБА_1 , також ним не підтверджено надання квитанцій Державному виконавцю та суд виходив з того, що в розрахунку відображено всі отримані ОСОБА_2 платежі з призначенням «аліменти».

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Так суд до спірних правовідносин обґрунтовано застосував положення Закону України "Про виконавче провадження" /в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин/ та виходив із змісту статті 18 Закону якою передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У даній справі заявник заперечував відсутність боргу за тих обставин, що він виплачував аліменти у розмірі визначеному рішенням суду повністю виходячи із його фактичних доходів як фізична особа підприємець, наявність обставин щодо сплати позивач пов`язував із відправленнями через поштові перекази.

Та судом першої інстанції дана правова оцінки ключовому аргументу заявника відповідно до положень статті 195 Сімейного кодексу України за змістом частини другої якої визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, який є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаної норми права беззаперечною є та обставина що заявник, як платник аліментів в період за який здійснювалось нарахування із його доходів здійснював підприємницьку діяльність як фізична особа підприємець та сплачував єдиний податок, що вказує на те, що він перебував на спрощеній системі оподаткування.

Та суд першої інстанції відреагував на аргументи заявника стосовно достовірності та доказового значення квитанцій і обґрунтовано вважав що для того, щоб зазначені документи суд врахував як належні письмові докази які були вирішальними для розгляду справи необхідно переконатися в їх достовірності в порядку визначеному чинними нормами процесуального права.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: "Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи ... незалежним і безстороннім судом ..., який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".

Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У розумінні норм процесуального права України особа визначивши свої права, реалізує їх за своїм розсудом та розпорядження своїми правами являється одним із основоположних принципів судочинства.

У відповідності до положень частини першої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.

Причому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі /частина п`ята статті 81 ЦПК України/.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частина 6 статті 95 ЦПК України містить вимогу про те, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Враховуючи ненадання заявником пояснення, чому він відмовився надавати суду оригінали квитанцій для того, щоб суд міг пересвідчитися в їх належності та допустимості, та відхиляючи ключові аргументи, висунуті заявником в апеляційній скарзі, припущення щодо доказової сили вказаних документів не може бути сумісним із принципом верховенства права та вважатися позбавленим свавілля. Таким чином, воно не могло задовольнити вимогу законності, передбачену чинним законодавством.

За конкретних обставин цієї справи ОСОБА_1 беззаперечно мав можливість для надання суду апеляційної інстанції доказів в підтвердження обставин якими він обґрунтовував свої вимоги, однак останній не довів та не підтвердив належними доказами існування жодних обставин які би об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для того щоб він реалізував свої права в апеляційному суді, суд позбавлений можливості примусили заявника до вчинення ним певних процесуальних дій.

Суд апеляційної інстанції сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, відкладаючи судове засідання за клопотанням заявника двічі та надаючи можливість реалізувати в повній мірі процесуальні права сторони сору.

Та реалізуючи принцип змагальності сторін в цивільному процесі та з огляду на те, що доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України, а праведливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи, апеляційний суд у цьому аспекті, хоча оригіналів письмових доказів не надано, враховуючи що квитанції можуть мати значення для вирішення справи такі питання розглянув. Та суд не знаходить підстав, щоб дійти іншого висновку в цій справі, оскільки зміст квитанції як надважливі ключові аргументи заявника не є свідченням внесення коштів ним як платником та не вказує на цільове призначення платежів про які в них йдеться.

З огляду на факти справи, доводи сторін і свої висновки сам факт того, що ОСОБА_1 надав копії квитанцій, в яких не йшлося про сплату ним саме аліментів на користь стягувача, не був достатнім для пояснення того, чому інтереси утримувачки аліментів та її пояснення мали поступитися місцем інтересам платника і чому розглянувши по суті аргументи заявниці, щодо врахування Державним виконавцем у розрахунку заборгованості всіх сум в яких йшлося про аліменти суд не мав їх взяти до уваги.

Також за тих обставин що суд апеляційної інстанції роз`яснив заявнику його права та обов`язки щодо надання доказів і сприяв здійсненню його прав і отриманню доказів, а також попереджував про наслідки неподання доказів, встановлені цивільним процесуальним кодексом, однак позивач жодних інших доказів в підтвердження своїх вимог не надав та інших дій не вчинив відсутні порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм процесуального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду та за таких підстав вважає, що відповідно до статтей 374, 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 вересня 2021року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2022 року.

Судді