Провадження № 2/127/5192/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2021 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого судді Антонюка В.В.,

за участі секретаря Горденко Г.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Вінниці, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій на день смерті належало 69/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .

Вказаний будинок належав померлій на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 22 березня 1999 року за реєстровим № 2-970, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно КП "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації" 27.08.2010 року за реєстраційним номером 31335179.

Інша частина цього будинковолодіння (31/100) належить позивачу на підставі договору дарування від 19.02.1988 року, укладеного між ОСОБА_4 батьком позивача та позивачем.

10.02.2003 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла доньці позивача - ОСОБА_2 , все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право.

31.08.2010 року відповідач, як спадкоємець за заповітом, отримала Свідоцтво про право на спадщину на 69/100 часток житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_2 , а 11.01.2013 року відповідач отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошовий вклад з нарахованими відсотками, що зберігався у ТВБВ №10001/0177 філії - Вінницьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України.

Крім того, позивач зазначає, що у 2005 році він та ОСОБА_3 , як співвласники будинковолодіння АДРЕСА_1 , приватизували земельну ділянку, площею 0,0450 га., на якій розташоване згадане будинковолодіння.

10.02.2005 році ОСОБА_3 та позивач отримали у встановленому законом порядку Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0450 га., серії ЯА №098178, за адресою: АДРЕСА_3 , у якому зазначено два співвласники: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :03:040:0045.

Рішенням Вінницької міської ради від 21.06.2004 року № 773 земельна ділянка площею 0,0450 га. була передана у спільну сумісну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_1

28.10.2021 року відповідач отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,0450 га. у межах згідно з планом, кадастровий номер :03:040:0045, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , посвідчене державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Сікорською Л.А. 10.02.2021 року, реєстровий номер №2-1431.

Укласти договір про спільну часткову власність на земельну ділянку з визначенням часток у письмовій формі і посвідчити його нотаріально відповідач відмовляється, тому позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання права власності на 1/2 частку зазначеної вище земельної ділянки.

Ухвалою суду від 30.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в загальному позовному провадженні, надано строк відповідачу на подання до суду відзиву на позовну заяву та призначено до підготовчого розгляду.

Позивача ОСОБА_1 в підготовче засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі за обставин, викладених в позовній заяві, просив суд їх задоволити та винести рішення в підготовчому засіданні. Судові витрати просив залишити за ним.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, щодо задоволення позовних вимог не заперечила. Справу просила розглянути в підготовчому засіданні.

Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи №1518, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 22 березня 1999 року за реєстровим № 2-970, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно КП "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації" 27.08.2010 року за реєстраційним номером 31335179, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належало 69/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .

Позивачу ОСОБА_1 належить частина цього будинковолодіння (31/100), на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 22.03.1999 року за реєстровим № 2-970, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно КП "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації" 27.08.2010 року за реєстраційним номером 31335179.

10.02.2005 року ОСОБА_3 отримала у встановленому законом порядку Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0450 га серії ЯА № 098178 за адресою: АДРЕСА_4 у якому зазначено двох співвласників: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Кадастровий номер земельної ділянки - :03:040:0045.

10.02.2005 року ОСОБА_1 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0450 га серії ЯА № 098179, за адресою: АДРЕСА_4 у якому зазначено двох співвласників: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Кадастровий номер земельної ділянки - :03:040:0045.

10.02.2003 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла доньці позивача - ОСОБА_2 , все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право.

31.08.2010 року відповідач, як спадкоємець за заповітом, отримала Свідоцтво про право на спадщину на 69/100 часток житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_2 , а 11.01.2013 року відповідач отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошовий вклад з нарахованими відсотками, що зберігався у ТВБВ №10001/0177 філії - Вінницьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.07.2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення частки померлого в спадковому майні задоволено.

Визначено, що частка померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,0450 га., кадастровий номер :03:040:0045, розташованої по АДРЕСА_3 , становила 1/2.

Відповідно до консультаційного висновку № ІК-10, ринкова вартість земельної ділянки, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,045 га по АДРЕСА_4 складає 290 300 грн.

Згідно ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визначення часток спадкодавця та інших співвласників (сторін по справі) у праві спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку з метою реалізації права позивача на спадкування за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Частинами 4, 5 ст.89 ЗК України передбачено, що співвласники земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або виділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачене законом або не встановлено судом. Відповідні роз`яснення містять положення п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20.

Згідно з ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.

Позивач, заявляючи вимогу про визначення частки у праві власності на земельну ділянку, посилається на розмір часток сторін у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0450 га, кадастровий номер :03:040:0045, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 . Вказане визнається відповідачем по справі. Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.118 ЗК України (в редакції на час отримання в спільну сумісну власність земельної ділянки, 19 жовтня 2004 року) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Статтею 121 ЗК України (в редакції на час набуття права власності на земельну ділянку співвласниками будинковолодіння) визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва й обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах не більше 0,25 га, в селищах не більше 0,15 га, в містах не більше 0,10 га (ч.1); при цьому розмір земельної ділянки, що передається безоплатно громадянину у власність у зв`язку з набуттям ним права власності на жилий будинок, не може бути меншим, ніж максимальний розмір земельної ділянки відповідного цільового призначення, встановлений частиною першою цієї статті (крім випадків, якщо розмір земельної ділянки, на якій розташований будинок, є меншим) (ч.3).

За системним аналізом зазначених норм матеріального права (ст.377 ЦК України, ст.120, 121 та ч.1 ст.118 ЗК України) громадянин мав право на приватизацію земельної ділянки, яка знаходиться у його користуванні, а у випадку переходу права власності на житловий будинок (частину житлового будинку) та переходу при цьому права користування земельною ділянкою на приватизацію тієї земельної ділянки, на якій розміщено житловий будинок (частина житлового будинку), господарські будівлі та споруди, та частини земельної ділянки, необхідної для їх обслуговування.

Співвласникам вказаного будинковолодіння передано у спільну сумісну власність земельну ділянку: для обслуговування та будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд і для ведення садівництва, у розмірі що є меншим, ніж визначено законом.

Отже, кожен із власників будинковолодіння отримав у власність земельну ділянку не меншу ніж та, на якій розташована його частина будинковолодіння та необхідна для їх обслуговування.

Оскільки за положеннями частини третьої статті 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, за системним аналізом усіх зазначених норм матеріального права, які були чинними на час зазначених правовідносин, можна зробити висновок, що в разі набуття права спільної сумісної власності на земельну ділянку співвласниками будинковолодіння з виділеними частками, право власності на земельні ділянки переходить відповідно до їх розміру часток у будинковолодінні.

Тому, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визначення розміру частки в праві власності підлягають задоволенню.

Судові витрати за клопотанням позивача, підлягають залишенню за ним.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 317, 319, 355, 357, 368, 372, 377 ЦК України, ст. 89, 120, 158 ЗК України, ст. 12, 13, 81, 141, 200, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визначити за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0450 га, кадастровий номер :03:040:0045, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 24.12.2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя: