КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 362/1539/21
Головуючий у суді першої інстанції: Ковбель М.М
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ратнікової В.М., Ящук Т.І.

секретар - Лащевська Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2021 року,

встановив:

у березні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, посилаючись на те, що їх повнолітній син продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, яку відповідач не надає.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2021 рокупозовні вимоги було задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів щомісячно починаючи з 25 березня 2021 року і до закінчення дитиною навчання, однак не більше як до досягнення ним 23 років.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з нього аліменти в розмірі 1/8 частини від усіх його доходів, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з вимогами про стягнення аліментів, позивач посилалась на те, що вона та відповідач є батьками повнолітнього ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.3). Зазначала, що син ОСОБА_3 після досягнення ним повноліття продовжує навчання та є студентом денної форми навчання Київського національного університету технологій та дизайну з 01 вересня 2020 року. Вказувала, що матеріальний стан відповідача дозволяє йому надавати матеріальну допомогу сину, у зв`язку з чим просила стягнути з нього на її користь 1/4 частину від усіх його доходів щомісячно до закінчення дитиною навчання.

Відповідач ОСОБА_2 своїм правом подачі відзиву не скористався, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог ОСОБА_1 (а.с.21).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2021 рокупозовні вимоги було задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів щомісячно починаючи з 25 березня 2021 року і до закінчення дитиною навчання, однак не більше як до досягнення ним 23 років.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як батько, зобов`язаний утримувати сина у зв`язку з продовженням ним навчання. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 180, 181, 199, 200 СК України.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Конструкція даної статті передбачає обов`язок батьків утримувати своїх дітей, які продовжують навчання та у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, надавати таку допомогу до досягнення ними двадцяти трьох років або до припинення навчання. Тобто нормами даної статті не передбачено обов`язку саме продовження навчання.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У своїй апеляційній скарзі відповідач зазначав, що судом першої інстанції не було враховано його матеріальний та сімейний стан, зокрема посилався на те, що має на утриманні ще двох неповнолітніх дітей та непрацездатну матір.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою відповідачем було надано свідоцтва про народження дітей, світлокопії паспорту та пенсійного посвідчення його матері. Вказані докази всупереч вимогами ч. 5 ст. 178 ЦПК України, якою встановлено обов`язок відповідача додати до відзиву на позовну заяву всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача. Відповідач, будучи обізнаним про відкриття провадження у справі, своїм правом на подання відзиву та відповідних доказів не скористався. Ґрунтовних доводів про те, у зв`язку з чим нові докази було подано до суду апеляційної інстанції, а не до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції відповідач надав суперечливі та непослідовні пояснення про те, що він не усвідомлював наслідків написання ним заяви про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують.

Поряд з цим, позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні в апеляційному суді не заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги, визнала, що погоджується на визначення аліментів на сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/8 частини від усіх видів доходів відповідача.

За таких обставин, з урахуванням наданих учасниками справи пояснень, колегія суддів вважає за доцільне рішення суду першої інстанції змінити та визначити розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, в розмірі 1/8 частини від усіх видів доходів відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2021 року змінити та визначити розмір аліментів - 1/8 частина.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 22 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді