Провадження № 2/752/9491/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.11.2021 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Потапенко Д.І.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері», третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «СК «Кворум» про стягнення збитків,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Делівері», в якому просив стягнути із відповідача на свою користь понесені збитки у розмірі 57 637 гривень.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 28.04.2021 року ним було замовлено транспортно-експедиторські послуги у відповідача. 29.04.2021 року вантаж, що був відправлений позивачем до вантажоодержувача до міста Чернівці, прибув у місце призначення, але в зв`язку з пошкодженням вантажу, вантажоодержувач відмовився його приймати. 11.05.2021 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату йому вартості пошкодженого зазначеного вантажу у розмірі 55 000 гривень. Так само позивач звернувся з аналогічною заявою до ТДВ «СК «Кворум». На зазначені заяви ні відповідач, ні третя особа відповідей не надали, натомість відповідач надав відповіді на адвокатські запити із зазначенням про те, що позивачем було відправлено вантаж з порушенням правил упакування вантажу, а тому відсутні підстави для відшкодування збитків. Посилаючись не те, що поряд з відправкою вантажу позивачем також було замовлено послугу з пакування вантажу вартістю 200 гривень, позивач вважає, що відповідач взяв на себе обов`язок по пакуванню вантажу і саме з вини відповідача сталося пошкодження вантажу, в зв`язку з цим просить суд стягнути збитки за пошкодження відправленого вантажу у розмірі 57 637 гривень.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07.10.2021 відкрито провадження у справі. Справа розглядається в порядку спрощеного провадження. Надано строк відповідачу та третій особі на подання, відповідно, відзиву та пояснення.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями ст. 174 ЦПК України, визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до ст.ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач скористався своїм правом та направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи відзиву, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначаючи що позивачем було упаковано вантаж з порушенням Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом, а саме упаковка не відповідала вимогам зазначених Правил. Зазначено, що під послугою упакування вантажу, фактично відбулося придбання позивачем стяжної стрічки. Окремо зазначено, що вантаж був повернутий на склад відправлення, вартість послуг за перевезення та страхування не сплачено, акт приймання вантажу за кількістю та якістю не складався. Документи щодо вартості збитків не надавався позивачем, вартість збитків не встановлено.

Представником третьої особи також подано до матеріалів справи відзив. У відзиві зазначено, що позивачем не було сплачено страховий платіж, а також не подавалися будь-які заяви щодо спірного випадку з вантажем, не надано будь-яких доказів на підтвердження факту понесення збитку у заявленій сум, обгрунтованості його розміру. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові пояснення позивача, матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Так, згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Поряд з цим, ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Крім того, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Так, за змістом частин першої - четвертої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг).

У частині першій статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕЛІВЕРІ» здійснює транспортне експедирування вантажів у порядку, передбаченому ЦК України, Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, Статутом автомобільного транспорту України, Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність» та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють транспортно-експедиторську діяльність.

Транспортне експедирування вантажів (багажу) здійснюється Експедитором на підставі Публічного договору надання транспортно-експедиторських послуг, затвердженого наказом ТОВ «ДЕЛІВЕРІ» №3 від 24.11.2020 та Правил транспортного експедирування вантажів (багажу) (далі по тексту - Правила).

Відповідно до п. 1.7. Публічного договору, Експедитор надає послуги у порядку, передбаченому цим Договором, що укладається між Замовником (Вантажовідправником) і Експедитором, а також Правилами, які є невід`ємною частиною цього договору, Законом України «Про автомобільний транспорт», Статутом автомобільного транспорту України, Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, Цивільним та Господарським кодексами України, Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

Відповідно до п. 1.10. Публічного договору, Договір укладається шляхом акцепту (прийняття) Замовником всіх умов даного Договору без підписання письмового примірника і має юридичну силу відповідно до положень ст. 633, 634 ЦК України. Замовник не може запропонувати свої умови Договору.

Безумовне та повне прийняття умов Договору Замовником полягає в здійсненні Замовником дій, спрямованих на отримання послуг, а саме - передачі Замовником Експедитору вантажу для надання послуг, передбачених Договором (п. 1.11 Публічного договору).

Згідно п. 1.12. Публічного договору, Договір набуває чинності в момент передачі Замовником вантажу (багажу) Експедитору для надання послуг, що передбачені Договором, та діє до повного виконання сторонами зобов`язань за Договором.

Умови даного договору та Правил, а також всі додатки до них розміщуються на офіційному сайті Експедитора (delivery-auto.com.ua) і можуть змінюватися Експедитором в односторонньому порядку шляхом опублікування на вказаному сайті (п. 1.13. Публічного договору).

Відповідно до п. 2.1. Публічного договору визначений його предмет, а саме Експедитор зобов`язується за плату і за рахунок Замовника організувати перевезення вантажу (багажу), і надання інших послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу (багажу), а Замовник зобов`язується їх прийняти й оплатити на умовах, визначених Договором.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач 28.04.2021 уклав з відповідачем Договір транспортного експедирування шляхом приєднання до Публічного договору надання транспортно-експедиторських послуг, про що свідчить квитанція при прийом вантажу № від 28.04.2021 (далі по тексту - Договір).

Позивач, вчинивши дії по передачі вантажу для перевезення через ТОВ «ДЕЛІВЕРІ», а також по підписанню квитанції про прийом вантажу, погодився на отримання послуг відповідача на умовах безумовного та повного прийняття умов вказаного договору.

З вказаної квитанції також вбачається, що згідно умов укладеного між сторонами Договору, Експедитор (відповідач) зобов`язався за плату і за рахунок позивача організувати перевезення вантажу - автозапчастини (далі по тексту - вантаж), заявленою цінністю 55 000,00 грн., до складу в Чернівці-2 (склад відповідача), отримувач вантажу - ОСОБА_2 , дата прибуття - 29.04.2021.

Так, Експедитор приймає вантаж (багаж) до перевезення згідно із замовленням Вантажовідправника, з оформленням та видачою Вантажовідправнику квитанції, що є єдиним документом, підтверджуючим прийняття вантажу для організації перевезення (п. 2.2. Публічного договору).

Згідно положень п. 5.1 Публічного договору, вантаж (багаж) повинен здаватися Вантажовідправником до перевезення в затареному, упакованому, опломбованому (опечатаному), промаркованому вигляді із зазначенням виду (типу), точної ваги (обсягу), кількості місць та супровідними документами. Відповідальність за вміст, що знаходиться у вантажному місці, несе Вантажовідправник.

При здачі вантажу (багажу) до перевезення, Вантажовідправник зобов`язаний вказати повне найменування Вантажоодержувача і його контактні телефона, а також вказати (задекларувати) вартість зданого для перевезення вантажу (п. 5.2. Публічного договору).

Відповідно до п.5.6. Публічного договору, експедитор залишає за собою право відмовити у прийомі вантажу до перевезення без упаковки або у неналежній упаковці.

Відповідно до положень п. 5.4.-5.5. Публічного договору, упаковка вантажу (багажу), який здається до перевезення, не повинна мати порушень цілісності або слідів пошкодження вантажу (патьоки, вм`ятини, розриви і т.д.). У разі, якщо при прийомі від Вантажовідправника вантажу (багажу) до перевезення буде встановлено, що упаковка вантажу (багажу) має пошкодження або носить сліди пошкодження, Вантажовідправник зобов`язаний у присутності представника Експедитора розкрити таку упаковку, перевірити цілісність вантажу (багажу), його вміст (в т.ч. наявність опису та документів на вантаж) і упакувати в нову упаковку, яке не має пошкоджень.

З квитанції про прийом вантажу № вбачається, що відповідач надав позивачу додаткові послуги, а саме упаковка вантажу.

Виходячи з вищезазначеного, враховуючи те, що відповідач прийняв вантаж та здійснив його відправку, суд приходить до висновку, що упаковка вантажу була здійснена у відповідності до умов Публічного договору.

Відповідно до п.9.1 Публічного договору, Експедитор приймає на себе зобов`язання щодо забезпечення повного збереження зданого до транспортного експедирування вантажу з моменту прийняття вантажу Експедитором від Вантажовідправника і до моменту вантажу Вантажоодержувачу.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначає, що саме під час перевезення вантажу Експедитором було пошкоджено вантаж.

Відповідно до п.9.5. Публічного договору, за шкоду, заподіяну при перевезені вантажу з вини Експедитора Експедитор несе відповідальність: у разі втрати або недостачі вантажу - в розмірі вартості втраченого чи відсутнього вантажу; у разі пошкодження вантажу - у розмірі суми, на яку знизилась його вартість або вартості відновлювальних робіт; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, в розмірі оголошеної вартості вантажу, якщо не буде доведено, що його дійсна вартість нижча оголошеної.

Водночас, відповідно до ч.1 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві.

Положеннями ст. 920 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Частинами 1, 2, 3 Статуту автомобільного транспорту визначено, що обставини, що можуть служити підставою для матеріальної відповідальності автотранспортних підприємств або організацій, вантажовідправників, вантажоодержувачів при автомобільних перевезеннях, стверджуються записами в товарно-транспортних документах, а в разі розбіжності між автотранспортним підприємством або організацією і вантажовідправником (вантажоодержувачем) - актами встановленої форми.

Обставини, які можуть служити основною для матеріальної відповідальності автотранспортних підприємств і організацій та пасажирів при автомобільних перевезеннях, засвідчуються актами встановленої форми.

Перелік обставин, що підлягають засвідченню записами в товарно-транспортних документах, форми актів і порядок їх складання встановлюються Правилами.

Зокрема, п.п. 15.1, 15.3 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року встановлено, що у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом за формою, що наведена в додатку 4 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні. Записи в акті засвідчуються підписами вантажовідправника (вантажоодержувача), так і водія. Односторонні записи в акті вважаються недійсними.

Тобто, виходячи з вищенаведеного, можна дійти висновку, що чинним законодавством щодо перевезення вантажів в Україні чітко визначено, що у випадках розбіжностей із замовником, єдиною підставою для матеріальної відповідальності перевізників за прийнятий до перевезення вантаж є складений у двосторонньому порядку акт, який, в свою чергу, є єдиним належним та допустимим доказом фіксації розбіжностей між сторонами при вантажних перевезеннях автотранспортом в Україні.

У матеріалах справи відсутній зазначений акт, на підставі якого суд міг би прийти до висновку про пошкодження вантажу, або окремих його складових.

Окремо суд, звертає увагу, що згідно положень п. 9.8. Публічного договору, матеріальна відповідальність Експедитора перед Замовником встановлюється в розмірі задекларованої вартості вантажу, підтвердженої відповідними документами.

Разом з тим, в матеріалах справи, крім самої квитанції про прийом вантажу №, в якій позивачем самостійно вказано вартість вантажу, відсутні будь-які належні докази, які б підтверджували вартість пошкодженого вантажу, або ж доказів, які підтверджували б суму, на яку знизилась вартість вантажу або вартість відновлюваних робіт.

За таких обставин, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту пошкодження ваптажу, розміру завданої шкоди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягне6нню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 82, 133, 141, 258, 259, 263-265, 266, 273, 274-279 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» про стягнення збитків, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О.Колдіна