Справа № 727/9796/15-ц
Провадження № 2/727/1803/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Танасійчук Н.М.

за участю секретаря: Желик І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Посилався на те, що 25 січня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який в подальшому змінив назву на ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту №8 на купівлю автотранспортних засобів. Відповідно до укладеного договору ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 41500,00 дол. США., зі сплатою 13,00 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 23.01.2015 р.

За умовами кредитного договору, позичальник зобов`язувався своєчасно сплачувати на користь банку проценти за користування кредитом за весь строк фактичного користування кредитом, здійснювати погашення заборгованості за кредитом згідно графіку погашення заборгованості шляхом внесення коштів щомісяця на рахунок, вказаний у договорі, сплачувати щомісяця проценти за користування кредитом на рахунок нарахованих відсотків.

Однак, позичальник умови договору не виконала, суму заборгованості та проценти за користування кредитом на користь банку не повернула.

В забезпечення усіх грошових зобов`язань за договором кредиту № 8 від 25.01.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 , 25.01.2008 р. укладено Договір поруки № 8/1.

В забезпечення усіх грошових зобов`язань за Договором кредиту № 8 від 25.01.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , 25.01.2008 р. укладено Договір поруки № 8.

Відповідно до умов Договорів поруки відповідачі, як поручителі, поручаються за виконання ОСОБА_1 обов`язків, які виникли на підставі Договору.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 554 ЦК України та умов договору відповідачі зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконали.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань, станом на 25.08.2015 року у боржників утворилася заборгованість в сумі 98464,49 дол. США, що згідно курсу НБУ на 25.08.2015 року складає 2175626,50 грн. з яких:

-39524,00 дол. США, що згідно курсу НБУ на 25.08.2015 року складає 873304,28 грн. - сума заборгованості за кредитом;

-31063,79 дол. США, що згідно курсу НБУ на 25.08.2015 року складає 686371,38 грн. - сума заборгованості за відсотками;

-17411,42 дол. США, що згідно курсу НБУ на 25.08.2015 року складає 384714,79 грн. - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту;

-10465,28 дол. США, що згідно курсу НБУ на 25.08.2015 року складає 231236,04 грн. - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків.

На основі викладеного, позивач просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на його користь заборгованість за кредитним зобов`язанням в розмірі 2175626,50 грн. та витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 32634,40 грн.

В судове засідання представник позивача не з`явився, однак його представник звернувся з клопотання про розгляд справи без участі представників АТ «Альфа-Банк». Позовну заяву просив задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися. Від їх представника адвоката Смотрицького А.В. надійшла заява, в якій він просить розглянути справу у його та відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутність. Просить відмовити в задоволенні цивільного позову ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «АЛЬФА-БАНК».

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду даної справи в суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, беручи до уваги доводи позивача та відповідача, які викладені в позові та у відзиві на позов, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Так, заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.02.2016 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» до Карбашевської до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним зобов`язанням в розмірі 2175626,50 грн. та витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 32634,40 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09.06.2021 року заяву представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Смотрицького А.В. про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.02.2016 року за позовом ПАТ «УкрсоцБанк» до Карбашевської до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 скасовано і призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

23.11.2021 року ухвалою Шевченківського районного суд м. Чернівці позивача в цій справі Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» було замінено на його правонаступника Акціонерне Товариство «АЛЬФА-БАНК».

Судом встановлено, що 25.01.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту №8 на купівлю автотранспортних засобів. Відповідно до укладеного договору ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 41500,00 дол. США, для оплати придбаного автомобіля марки «Hyundai Santa FE», зі сплатою 13,00 % річних. (а.с.23-28).

Пунктом 1.1.2. даного Договору було встановлено строк повернення основної заборгованості до 23.01.2015 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 8 на купівлю автотранспортних засобів, 25.01.2008 року, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_3 укладено Договір поруки № 8/1, а з ОСОБА_2 укладено Договір поруки № 8. (а.с.29-36).

Відповідно до пункту 1.1. договорів поруки №8 та №8/1 поручителі зобов`язуються перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту №8 від 25.01.2008 року та договором відновлювальної кредитної лінії №8/1 від 25.01.2008 року, а також відшкодування витрат кредитора, пов`язаних з пред`явленням вимог і отриманням виконання за договорами кредиту та збитків кредитора, завданих порушенням позичальником своїх обов`язків за договорами кредиту в порядку черговості, встановленої договорами кредиту.

Пунктами 6.2. договорів поруки №8 та №8/1 було передбачено, що ці договори набирають чинності з дати їх укладення та діють до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

Під час розгляду справи, з архіву Шевченківського районного суду м. Чернівці було витребувано цивільну справу №2-3444/2008 за позовом Акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставлене майно.

Дослідивши матеріали цієї справи судом встановлено наступне.

25.01.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір застави майна №8. (а.с.14-16, справа №2-3444/2008).

Згідно умов цього договору, заставодавець передає в заставу заставодержателя у якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором кредиту №8 від 25.01.2008 року та за Договором відновлювальної кредитної лінії №8/1 від 25.01.2008 року автомобіль марки «Hyundai Santa FE», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

22.08.2008 року Представник АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» - начальник управління роздрібних продаж ЧОФ ОСОБА_4 на підставі п. 2.4.3 договору застави № 8 та договору кредиту №8 направив ОСОБА_1 письмову вимогу про усунення порушень зобов`язань в 30-денний термін з дня отримання цієї вимоги. (а.с.24, справа №2-3444/2008). Вказану вимогу ОСОБА_1 отримала 22.08.2008 року, що підтверджується її підписом на ній.

Відповідно до цієї письмової вимоги, ОСОБА_1 було повідомлено, що станом на 20.08.2008 року вся сума заборгованості по кредиту становить 40694,19 доларів США, яка складається з залишку по кредиту 38536 доларів США, по простроченому кредиту 988 доларів США, по процентах 485,27 доларів США, по простроченим процентам 399,46 доларів США та пені в розмірі 58.29 грн. Крім того, ОСОБА_1 було попереджено, якщо в 30-денний термін порушення зобов`язань за договором кредиту №8 від 25.01.2008 року не будуть усунені, буде звернено стягнення на предмет застави - автомобіль марки «Hyundai Santa FE», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Згідно з ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Відповідно до ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Частинами 1, 3 ст. 653 ЦК України передбачено, що у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Отже, з 23.09.2008 року, АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», в односторонньому порядку, на власний розсуд, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом та після цього має право лише на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, передбачених договором.

Оскільки кредитор використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, то з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі і право кредитора нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом, а також неустойки (пені), обумовленої цим договором, припинилося.

Нарахування кредитором відсотків за кредитом можливе лише в межах строку кредитування, а такий строк було змінено у вересні 2008 року шляхом направлення банком дострокової вимоги щодо погашення всієї суми кредитної заборгованості до відповідачів у справі. Тобто нарахування позивачем боргу з процентів поза межами строку кредитування є безпідставним.

Така позиція узгоджується з з висновками щодо можливості нарахування процентів, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12(провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц(провадження № 14-154цс18), від 30.03.2021 року у справі № 466/2897/14 (провадження № 61-20903св19).

Крім цього, після зміни умов зобов`язання, 29.09.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставлене майно. Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за Договором кредиту №8 від 25.01.2008 року в розмірі 40873, 77 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 17.09.2008 року складало 198282,75 гривень, шляхом звернення стягнення на заставлене майно автомобіль марки «Hyundai Santa FE», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . (а.с.4-8, справа №2-3444/2008).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.11.2008 року позов було задоволено та з ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість в розмірі 198282,75 гривень, шляхом звернення стягнення на заставлене майно автомобіль марки «Hyundai Santa FE», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , шляхом продажу автомобіля на прилюдних торгах. (а.с.37, справа №2-3444/2008).

Таким чином, було ухвалене судове рішення про дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, шляхом звернення стягнення на предмет застави.

У Шевченківському відділі державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-3444/2008 про звернення стягнення на заставлене майно - автомобіль марки «Hyundai Santa FE», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ Семенчука В.М. від 10.04.2014 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-3444/2008 було закінчене, у зв`язку з фактичним виконанням. (а.с.44, справа №2-3444/2008). Це ж підтверджується і виконавчим листом №2-3444/2008, на якому є відмітка державного виконавця про повернення його стягувачу, у зв`язку з фактичним виконанням (а.с.45, справа №2-3444/2008)

Суд позбавлений можливості встановити за яку саме суму було реалізовано предмет застави - автомобіль марки «Hyundai Santa FE», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , адже такі відомості відсутні в матеріалах цієї справи та в матеріалах справи №2-3444/2008.

Водночас, позивач та його представник неодноразово викликалися в судове засідання, однак жодного разу на них не з`явилися. Вони ознайомилися, як з матеріалами цієї справи, так і з матеріалами справи №2-3444/2008, що підтверджується клопотаннями представника АТ «Альфа-Банк» та розписками про ознайомлення (а.с. 177)

Крім того, позивач був обізнаний з позицією представника ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , яка була викладена у відзивах на позов щодо відсутності у відповідачів будь-якої заборгованості перед Банком, внаслідок виконання рішення суду від 26.11.2008 року, що на його думку підтверджується постановою про закриття виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням. Будь-яких доказів, які б підтверджували за яку саме суму був реалізований автомобіль, позивач не надав.

Натомість, 30.08.2021 року представник позивача АТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без участі представника позивача, у зв`язку із завантаженістю представників АТ «Альфа-Банк». Варто уваги і те, що представник АТ «Альфа-Банк» в цьому клопотанні позицію позивача у даному спорі, після перегляду та скасування рішення суду від 26.02.2016 року так і не висвітлив. В зв`язку з цим, судом вживались додаткові заходи щодо забезпечення безпосередньої участі представника позивача в судових засіданнях або ж направлення ним листування до суду з висвітленням позиції позивача щодо предмету спору. Це підтверджується листом суду від 25.10.2021 року до АТ «Альфа-Банк» (т.2 а.с.7)

Відповідно до ч.1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий висновок був зроблений у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року по справі № 910/18036/17.

З урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності саме АТ «Альфа-Банк», як позивач у справі, правонаступник АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та особа, яка стверджує про порушення відповідачами зобов`язань за договором кредиту №8 на купівлю автотранспортних засобів, договорами поруки №8 та №8/1 від 25.01.2008 року, мав довести ту обставину, на яку він посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог наявності у боржників заборгованості в розмірі 2175626,50 грн.

В той же час, дослідивши постанову державного виконавця від 14.04.2014 року та виконавчий лист, які знаходяться в матеріалах справи № 2-3444/2008, суд приходить до висновку, що виконавче провадження було закрито саме з підстав фактичного виконання рішення суду від 26.11.2008 року, внаслідок реалізації автомобіля марки «Hyundai Santa FE», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 на прилюдних торгах. Будь яких відомостей, які б підтверджували, що за рахунок коштів отриманих від реалізації автомобіля, задовольнити вимоги АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» або його правонаступників в сумі заборгованості за кредитом в розмірі 198282,75 грн., стягнутого судового збору та витрат за інформаційно-технічне забезпечення недостатньо, постанова про закриття виконавчого провадження та матеріали цієї справи та справи № 2-3444/2008 не містять. Такі відомості також не були надані представником АТ «Альфа-Банк» в процесі розгляду справи.

В той же час, з розрахунку заборгованості станом на 25.08.2015 року встановлено, що позивач продовжував нараховувати відсотки за користування кредитом після 23.09.2008 року, що є недопустимим. Адже законодавством не передбачено нарахування відсотків за користуванням кредитом, поза строком дії кредитного договору.

З ухваленням Шевченківським районним судом рішення від 26.11.2008 року про задоволення вимог кредитора АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», яким заборгованість по тілу кредиту та решті обов`язкових платежів було стягнуто в повному обсязі, шляхом звернення стягнення на предмет застави, припинились правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, штрафних санкцій, разом із тим виникло грошове зобов`язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст.625 ЦК України.

Враховуючи вищенаведене, мовчазну позицію позивача та його представників щодо суми заборгованості, яка відповідачами оспорюється та спростовується наявними матеріалами справи, суд погоджується з доводами представника відповідачів про фактичне виконання рішення суду від 26.11.2008 року по справі № 2-3444/2008 і про відсутність у відповідачів заборгованості перед Банком, внаслідок зобов`язань, які виникли на підставі договору кредиту №8 на купівлю автотранспортних засобів, договору поруки №8, договору поруки №8/1 від 25.01.2008 року.

Позивачем не доведено стверджувальної ним обставини - наявності у боржників заборгованості в розмірі 2175626,50 грн., так і будь-якої іншої суми заборгованості, що могла утворитися внаслідок реалізації предмету застави за суму меншу ніж, яка була стягнута рішенням суду від 26.11.2008 року по справі № 2-3444/2008.

Встановлені судом у справі обставини не дозволяють встановити за яку суму був реалізований на прилюдних торгах предмет застави. Саме позивач в даному випадку несе ризик настання пов`язаних з цим процесуальних наслідків.

Також, 24.06.2021 року представником відповідача ОСОБА_1 було подано заяву про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.09.2011 у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії, Європейський суд з прав людини зазначив: позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення; боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо повязані з позовною давністю; будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду.

Відповідно до правової позиції ВСУ, яка викладена в постанові від 02.11.2016 року по справі № 6-1174цс16, якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові ВСУ від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15 та постанові ВСУ від 16.11.2016 року по справі № 6-900цс16. Такий же висновок випливає і з постанови Великої палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц.

Як вже було вказано вище, оскільки строк виконання зобовязання настав і Банком на власний розсуд в односторонньому порядку був змінений строк повернення кредиту письмовою вимогою про усунення порушень зобов`язань від 22.08.2008 року за № 1540, то право вимоги у Банку щодо повернення кредиту в повному обсязі настало саме з 23.09.2008 року. Цей позов був пред`явлений до суду 29.09.2008 року (а.с.4, справа № 2-3444/2008).

Отже, з 23.09.2008 року строк виконання зобовязання настав, умови договору були змінені, а у Банку виникло право вимоги за кредитним договором та договором застави. Саме з цієї дати, почався перебіг строків позовної давності за цими правовідносинами і кредитор повинен був звернутися до суду з позовом до позичальника до 23.09.2011 року.

Враховуючи, що АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» 29.09.2008 звернулося до Шевченківського районного суду з позовом про звернення стягнення на заставлене майно до ОСОБА_1 (справа № 2-3444/2008), то позовна давність за цими правовідносинами була перервана на підставі ч. 2 ст. 264 ЦК України.

У такому разі, після переривання строків перебіг позовної давності починається заново, що передбачено ч.4 ст. 264 ЦК України.

Отже, з 29.09.2008 року почався новий трирічний відлік строків позовної давності, який сплив 30.09.2011 року.

В той же час ПАТ «Укрсоцбанк», який був правонаступником АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником яких на даний час є АТ «Альфа-Банк» звернувся з даним позовом до суду 22.12.2015 року, що підтверджується штемпелем Шевченківського районного суду м. Чернівці, який є на цій позовній заяві. Суд встановив саме цю дату, датою подачі позову, оскільки встановити з конверту, який є в матеріалах справи, коли Банк направив позовну заяву з додатками до суду неможливо. Штемпель поштової служби на конверті затертий, а номер відправлення 206 не відслідковується через системи пошуку.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, всі дії попереднього кредитора (Банка) так само обовязкові для і для нового кредитора (позивача).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 2 ст. 258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Заяв, клопотань про поновлення строків позовної давності до суду позивач та його представник не подавав.

Крім того, 24.06.2021 року представником відповідача ОСОБА_2 було подано заяву про застосування до спірних правовідносин, які виникли на підставі договору поруки №8 строків позовної давності.

Як вже було встановлено судом, пунктом 6.2. договорів поруки №8 та №8/1 від 25.01.2008 року було передбачено, що цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Таким чином, строк поруки не було встановлено.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення сторонами зобов`язань не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред`явлення вимоги» та «пред`явлення позову», як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Строк чинності поруки повинен розглядатися, як строк протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Такі твердження суду повністю узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, постанові Верховного суду від 31.03.2021 року у справі №357/409/16-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц.

З набранням рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.11.2008 року по справі № 2-3444/2008 законної сили вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Це рішення набрало законної сили 06.12.2008 року.

З даним позовом позивач, як правонаступник АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» звернувся до поручителя ОСОБА_2 лише 22.12.2015 року, тобто поза межами шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Суд приходить до висновку, що строк дії договорів поруки №8 та №8/1 закінчився 06.06.2009 року.

За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а також враховуючи те, що позивач, як правонаступник АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» не зміг довести існування суми заборгованості у боржників, з позовом до суду звернувся 22.12.2015 року, хоча строк позовної давності сплив 30.09.2011 року, а строк дії договорів поруки №8 та №8/1 закінчився 06.06.2009 року, суд приходить до висновку про відмову у позові з цих підстав.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.251, 252, 525,526,530,549, 559, 610,611,1049,1050 ЦК України, ст. ст. 4,12,13,76 83,130,131,259,263-265,280-282 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено 22.12.2021 року.

Суддя Н.М.Танасійчук