Справа № 461/7330/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/811/1913/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
У Х В А Л А

судового засідання

13 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

представника ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 березня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

у червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Нор Надія Миколаївна, ОСОБА_7 , про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності, витребування майна.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її двоюрідна сестра ОСОБА_8 , яка до смерті проживала разом з нею в належному позивачці на праві власності житловому будинку в м. м Миколаєві Львівської області. Стверджує, що за правом представлення, передбаченим ч. 4 ст. 1266 ЦК України та ст. 1263 ЦК України, вона відноситься до третьої черги спадкоємців за законом та є єдиною спадкоємицею, оскільки заповіту складено не було, а інших спадкоємців за законом, окрім неї, немає. Зазначає, що ОСОБА_8 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 , однак оформити право власності на спадщину та реально вступити у володіння квартирою вона не мала змоги, оскільки по відношенню до ОСОБА_8 були вчинені злочинні шахрайські та насильницькі дії, що підтверджується вироком Галицького районного суду м. Львова від 29-30 грудня 2010 року, який набрав законної сили 26 лютого 2011 року. Покликається на те, що протягом 2002-2005 років громадянка ОСОБА_9 шість разів поміщала ОСОБА_8 на тривале лікування до психіатричних лікарень, а в травні 2002 року за попередньою змовою з невстановленими слідством особами шляхом обману та зловживанням довірою отримала від ОСОБА_8 довіреність на право розпорядження майном останньої, в результаті чого незаконно заволоділа вищезазначеною квартирою, яку продала ОСОБА_10 , а в подальшому квартира була перепродана ОСОБА_11 , який в свою чергу продав її ОСОБА_7 , який, знаючи про факт шахрайства, продав квартиру на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_5 . Оскільки на час смерті ОСОБА_8 проживала разом з нею, а тому вона вважається особою, яка прийняла спадщину. Подати відповідні документи на підтвердження родинних відносин вона не може, оскільки разом з квартирою ОСОБА_9 одночасно заволоділа і всіма документами ОСОБА_8 , у зв`язку з чим нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, а з моменту отримання відмови нотаріуса у неї виникло право на пред`явлення позову до суду про визнання її спадкоємицею ОСОБА_8 . Наголошує, що якщо майно за відплатним договором придбано в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати, власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо воно вибуло з його володіння не з його волі. З наведених підстав просить: визнати ОСОБА_1 спадкоємицею ОСОБА_8 та факт прийняття нею спадщини після її смерті; визнати недійсною довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. 08 травня 2002 року, зареєстровану за реєстровим № 1851 на підставі якої ОСОБА_8 уповноважила ОСОБА_9 розпоряджатися її майном, як таку, що видана внаслідок шахрайських дій; визнати ОСОБА_1 власником квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за ОСОБА_8 , враховуючи факт родинних стосунків та прийняття нею спадщини; витребувати квартиру АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_5 .

У вересні 2019 року ОСОБА_5 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Нор Надія Миколаївна, приватний нотаріус Миколаївського районного натаріального округу Алєксєєва Ганна Миколаївна, ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним акту в частині засвідчення факту проживання та встановлення фактів. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що свої вимоги ОСОБА_1 обгрунтовує актом без дати та номеру, який складений депутатом Миколаївської міської ради Львівської області та засвідчує факт проживання ОСОБА_8 з 2004 року по 2006 рік без реєстрації разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , зі змісту якого вбачається, що він складався для зовсім інших потреб, наприклад, для отримання матеріальної допомоги від Миколаївської міської ради Львівської області або для отримання субсидій тощо. Зазначає, що у складеному акті, який стосувався виключно матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 , невідомо ким дописано те, що ОСОБА_8 постійно проживала з ОСОБА_1 за вказаною адресою з 2004 року по 2006 рік. На його думку акт не відповідає дійсності, оскільки спростовується вироком Галицького районного суду м. Львова від 29-30 грудня 2010 року по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України, яким встановлено, що протягом 2003-2005 років ОСОБА_9 чотири рази поміщала ОСОБА_8 для лікування в Почаївську психіатричну лікарню Тернопільської області, а тому ОСОБА_8 не могла постійно проживати з ОСОБА_1 протягом 2004-2006 років. Звертає увагу, що ОСОБА_1 не зверталася до суду про встановлення факту постійного проживання разом з померлою ОСОБА_8 , також не подавала заяву про надання їй додаткового строку для подання спадщини, не вчиняла жодних процесуальних дій, які б свідчили про те, що вона прийняла спадщину. Вважає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у встановлений законодавством шестимісячний строк, чого ОСОБА_1 не зробила, а відтак не прийняла спадщину. З наведених підстав, враховуючи уточнення позовних вимог, просить: визнати недійним акт б/н Миколаївської міської ради Львівської області в частині засвідчення факту проживання громадянки ОСОБА_8 з 2004 по 2006 роки без реєстрації разом з громадянкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ; встановити факт, яким визнати ОСОБА_1 такою, що не прийняла спадщину від ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; встановити факт, яким визнати, що ОСОБА_1 такою, що не проживала з ОСОБА_8 з 2004 по 2006 роки без реєстрації постійно за адресою: АДРЕСА_2 ; встановити факт, яким визнати, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 не є двоюрідними сестрами; встановити факт, яким визнати, що квартира АДРЕСА_1 не ввійшла в спадкову масу після смерті ОСОБА_8 ; встановити факт, яким визнати, що ОСОБА_1 такою, що ніколи не була та не є власником квартири АДРЕСА_1 ; визнати дійсною нотаріальну довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. від 08 травня 2002 року, зареєстровану за реєстровим № 1851 від імені ОСОБА_8 на ім`я ОСОБА_9 ; визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений 16 травня 2002 року, за яким ОСОБА_9 від імені ОСОБА_8 відчужила вказану квартиру ОСОБА_10 ; визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений 04 квітня 2006 року, за яким ОСОБА_7 відчужив вказану квартиру ОСОБА_10 ОСОБА_5 ; визнати ОСОБА_5 добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу, посвідченим 04 квітня 2006 року; стягнути на користь ОСОБА_5 понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 25 000 грн.

У жовтні 2019 року, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 03 червня 2014 року між ним та ОСОБА_5 укладено договір позики, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Цибко Т.Б. та зареєстрований за № 759, за умовами якого він передав ОСОБА_5 у власність грошові кошти в сумі 400 000 грн., які він зобов`язався повернути до 03 червня 2017 року, на безпроцентній основі. На забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, між ними укладено іпотечний договір від 03 червня 2014 року, предметом іпотеки за яким є нерухоме майно, а саме, квартира АДРЕСА_1 . Стверджує, що станом на день подання позову, ОСОБА_5 взятих на себе зобов`язань за договором позики не виконав, позичених коштів не повернув, що дає йому право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свої вимоги, що випливають з договору позики, включаючи неустойку, пеню та штраф, витрати, пов`язані з пред`явленням вимоги, витрати понесені на збереження предмета іпотеки та інші збитки, завдані порушенням зобов`язання. Зазначає, що договором іпотеки передбачено, що він має право вступити в справу, як третя особа, в судовому спорі в якому розглядається будь-який позов щодо предмета іпотеки. З наведених підстав просить: в рахунок сплати заборгованості ОСОБА_5 за договором позики від 03 червня 2014 року в сумі 400000 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу квартири , встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки квартири АДРЕСА_1 шляхом її продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, визначеною при примусовому виконанні рішення суду на рівні не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оціник майна під час проведенням виконавчих дій; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

В задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 22 000 грн.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_12 оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що копіями з метричних книг підтверджується, що ОСОБА_13 (мати ОСОБА_1 ) та ОСОБА_14 (мати ОСОБА_8 ) були рідними сестрами, оскільки у них спільні батьки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а відтак ОСОБА_1 та ОСОБА_8 є двоюрідними сестрами, що не враховано судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення. Зазначає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї, відтак чинне законодавство пов`язує можливість прийняття спадщини не тільки із фактом подання заяви про прийняття спадщини, а і з самим фактом проживання за однією адресою зі спадкодавцем. Враховуючи презумпція прийняття спадщини спадкоємцем, який постійно проживав зі спадкодавцем, обов`язок подання заяви про прийняття спадщини закон покладає на спадкоємця, який не проживав постійно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вважає, що суд першої інстанції з порушенням норм процесуального права позбавив позивачку процесуальної можливості виконати вказівки, які містяться в постанові Верховного Суду від 12 червня 2019 року в даній справі, оскільки у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмету та підстав позову не допускається. На думку апелянта висновки суду першої інстанції про те, що вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння може бути пред`явлена лише власником майна, суперечить висновкам Верховного Суду, оскільки спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно ще до його державної реєстрації, має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього, відтак ОСОБА_1 як спадкоємець за законом, яка прийняла спадщину, має право на витребування квартири з чужого незаконного володіння. Крім того, судом першої інстанції не було належним чином повідомлено третю особу в даній справі громадянина Канади ОСОБА_7 , оскільки в матеріалах справи відсутні докази вручення йому судової повістки. З наведених підстав просять рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 оскаржив представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що ОСОБА_3 має переважне перед іншими кредиторами право на задоволення своїх позовних вимог за рахунок предмета іпотеки. Зазначає, що у разі порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання грошового зобов`язання, а у разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Вказує, що пунктом 2.2.2 договору іпотеки від 03 червня 2014 року передбачено, що іпотекодержатель зобов`язаний у разі порушення зобов`язань за договором позики надіслати іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, однак положення цього пункту не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися в будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому порядку, що узгоджується з ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Вважає, що ним було обрано саме порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, який передбачено ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», на що не звернув увагу суд першої інстанції та помилково застосував до спірних правовідносин ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», що призвело до неправильного вирішення справи в частині позову третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору. З наведених підстав просять рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити в повністю.

21 жовтня 2021 року представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №461/5882/20 за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Миколаїв Львівської області в особі Миколаївської міської ради, ОСОБА_5 третя особа приватний нотаріус Алексєєва Г.М. про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту постійного проживання з ОСОБА_8 на час відкриття спадщини та про визнання за нею права на спадкування після смерті останньої.

Клопотання мотивує тим, що враховуючи положення ч. 4 ст. 49 ЦПК України, ОСОБА_1 , після направлення Верховним Судом справи №461/7330/15-ц на новий розгляд до суду першої інстанції, була позбавлена можливості змінити предмет позову у справі, а тому з метою захисту своїх прав та виконання вказівок Верховного Суду у постанові від 12.06.2019 року, звернулася з окремим позовом до територіальної громади м. Миколаїв Львівської області в особі Миколаївської міської ради, ОСОБА_5 , третя особа приватний нотаріус Алексєєва Г.М., про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту постійного проживання з ОСОБА_8 на час відкриття спадщини та про визнання за нею права на спадкування після смерті останньої, розраховуючи на подальше його об`єднання зі справою №461/7330/15-ц в одне провадження, що дозволило б, не порушуючи приписів ч. 4 ст. 49 ЦПК України, виконати вказівки Верховного Суду, зазначені у постанові від 12.06.2019 року у справі №461/7330/15-ц, у відповідності до положень ч. 5 ст. 411 ЦПК України. Однак ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 04.08.2020 року у справі №461/5882/20, справу було передано за підсудністю до Миколаївського районного суду Львівської області, за результатами розгляду апеляційної скарги, згадану ухвалу суду скасовано, справу направлено для продовження розгляду до Галицького районного суду м. Львова. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 21.01.2012 року відкрито провадження у справі №461/5882/20, позови об`єднані не були, в зупиненні провадження у справі №461/7330/15-ц до вирішення справи №461/5882/20 судом відмовлено. Оскільки у справі №461/5882/20 можуть бути встановлені обставини, що мають правове значення для справи №461/7330/15-ц, а саме, встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , визнання за ОСОБА_1 права на спадкування після смерті ОСОБА_8 , і від вирішення цих позовних вимог залежить вирішення спору та прийняття рішення у справі №461/7330/15-ц, що свідчить про об`єктивну неможливість розгляду даної справи до вирішення справи №461/5882/20, вважає наявними підстави для зупинення провадження у справі №461/7330/15-ц.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників справи, вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про задоволення клопотання про зупинення провадження у даній справі з огляду на таке.

Згідно з п.6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість розгляду.

Як вбачається з позовної заяви у даній справі, ОСОБА_1 звернулася з позовними вимогами про визнання її спадкоємцем після смерті ОСОБА_8 та факт прийняття нею спадщини після її смерті; визнання недійсною довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. 08 травня 2002 року, зареєстрованої за реєстровим № 1851, на підставі якої ОСОБА_8 уповноважила ОСОБА_9 розпоряджатися її майном, як таку, що видана внаслідок шахрайських дій; визнання ОСОБА_1 власником квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 , враховуючи факт родинних стосунків та прийняття нею спадщини; витребування квартири АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_5 .

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що її двоюрідній сестрі, ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 , після смерті якої вона прийняла спадщину, оскільки на час смерті ОСОБА_8 проживала разом з нею у її помешканні, і оскільки вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_8 , то успадкувала спірну квартиру в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 .

Тобто, позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_8 , з якою вони на день смерті разом проживали, що свідчить про прийняття нею спадщини, а відтак, спірні правовідносини виникли, в тому числі, і з приводу спадкування.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилається прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_8 з огляду на положення частини третьої статі 1268 ЦК України.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджене відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Скасовуючи рішення Галицького районного суду м. Львова від 21.12.2016 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 06.12.2017 року, передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд у постанові від 12.06.2019 року, крім іншого, зазначив, що суд першої інстанції в порушення вимог статей 11, 130, 214, 215 ЦПК України з метою ефективного захисту порушених прав позивача предмету позову не уточнив, не визначився з характером спірних правовідносин та нормою правозастосування до них, що є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції зазначив, що факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_8 не встановлено, а тому позовні вимоги в іншій частині є передчасними, оскільки можуть бути заявлені спадкоємцем, який спадщину прийняв.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на день відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. (ч.3 ст. 1268 ЦК України).

Обгрунтовуючи позовні вимоги у справі №461/7330/15-ц, ОСОБА_1 покликалася на порушення її прав, як спадкоємця, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_8 , стверджуючи про те, що вона проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак, як вбачається зі змісту позовних вимог, ОСОБА_1 з позовною вимогою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини у даній справі до суду не зверталася.

З вимогою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_8 на час відкриття спадщини, ОСОБА_1 звернулася у справі №461/5882/20, провадження у якій відкрито ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 21.01.2021 року.

Як вбачається зі змісту позовної заяви у справі №№461/7330/15-ц, ОСОБА_1 , обґрунтовуючи позовні вимоги у цій справі, обґрунтовуючи порушення своїх прав, покликається на те, що вона, як спадкоємець за законом після смерті ОСОБА_8 успадкувала квартиру АДРЕСА_1 ,яка ще за життя ОСОБА_8 незаконно вибула з її володіння, тобто, обґрунтовує позовні вимоги порушенням її прав, як спадкоємця.

Вирішуючи спори з приводу спадкування, у відповідності до ч. 1 ст. 1268 слід встановити, чи спадкоємець прийняв спадщину чи не прийняв, оскільки у випадку неприйняття спадкоємцем спадщини майно ним не спадкується, і спадкоємці не набувають права власності на спадкове майно.

Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на день відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. (ч.3 ст. 1268 ЦК України).

Як вбачається з ухвали Галицького районного суду м. Львова від 21.01.2020 року відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, факту постійного проживання та визнання права власності.

Оскільки при вирішенні спорів, пов`язаних зі спадкуванням, необхідно встановити факт прийняття спадщини, з огляду на положення ст. 1268 ЦК України, відповідно до якої спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на день відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, враховуючи зміст позовних вимог ОСОБА_1 у справі №461/5882/20, якими є встановлення факту родинних відносин, факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_8 на день її смерті, колегія суддів приходить до висновку, що у справі № 461/5882/20, можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у даній справі вимог, умов, від яких залежить можливість їх розгляду, оскільки лише прийнявши спадщину, особа стає наступником прав та обов`язків померлого, лише факт прийняття спадщини породжує правові наслідки, що можливо встановити при розгляді судом справи № 461/5882/20 при вирішенні позовної вимоги про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_8 , що дасть суду можливість при розгляді та вирішенні справи №461/7330/15-ц встановити можливе порушення прав ОСОБА_1 і дійти висновку про необхідність їх захисту в судовому порядку чи про відсутність таких порушень.

Наведене свідчить про об`єктивну неможливість розгляду справи №461/7330/15-ц до вирішення справи №461/5882/20, тобто, вирішення позовних вимог, заявлених ОСОБА_1 у справі №461/7330/15-ц залежить від вирішення судом позовних вимог ОСОБА_1 , зазначених у справі №461/5882/20 .

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому п.6 ч.1 ст. 251 цього Кодексу до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Керуючись п.6 ч.1 ст. 251, п.5 ч.1 ст. 253 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційне провадження у справі № 461/7330/15-ц за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Нор Надія Миколаївна, ОСОБА_7 , про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності, витребування майна, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Нор Надія Миколаївна, приватний нотаріус Миколаївського районного натаріального округу Алєксєєва Ганна Миколаївна, ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним акту в частині засвідчення факту проживання та встановлення фактів та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки зупинити до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 461/5882/20 за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Миколаїв в особі Миколаївської міської ради, ОСОБА_5 , третя особа: Приватний нотаріус Миколаївського районного нотаріального округу Алєксєєва Ганна Миколаївна, про встановлення факту родинних відносин, факту постійного проживання та визнання права на спадкування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної ухвали

Повний текст ухвали складено 20.12.2021 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк