Єдиний унікальний номер: 448/1577/20
Провадження № 2/448/215/21
Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
25.02.2021 року м. Мостиська
Мостиський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Гіряк С.І.
секретаря судового засідання Крив`як О.С.
розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська цивільну справу:
за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 )
ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 )
вимоги позивача: про визнання права власності на спадкове майно,
учасники справи:
представник відповідача не з`явився,
третя особа ОСОБА_2
представник третьої особи Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області не з`явився,
негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:
І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача:
Позивач 24.12.2020 року звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок, що розташований у АДРЕСА_3 належав до суспільної групи «колгоспний двір» та з 01.04.1988 по 01.04.1991 року там була зареєстрована та проживала: його бабуся ОСОБА_3 , також був зареєстрований, але не проживає з 1985 року дядько ОСОБА_2 , з 1985 року він працює та проживає з сім`єю у місті Львові. Зазначає, що дядько ОСОБА_2 вважається таким, що втратив право приватної власності на майно, яке належало колгоспному двору і на момент припинення існування такого єдиним і останнім його членом вважалася бабуся ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. За свого життя вона склала заповіт, яким усе своє майно заповіла йому. У визначений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте свідоцтво про право на спадщину отримав лише на право приватної власності на землю площею 1,58 га, у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок листом державного нотаріуса за № 02-14/267 від 23.11.2020 року йому відмовлено та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок або його частку.
Вказує, що являється єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , спадщину прийняв, інших спадкоємців, яким би належало право на частку у спадщині немає, відсутність належних правовстановлюючих документів на цей будинок створює складнощі в належному оформлені прав власника, вважає, що за ним слід визнати право власності на нього в цілому.
З огляду на наведене, просить суд визнати за ним право власності на будинковолодіння АДРЕСА_3 як спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав внесений позов, надав пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити.
Третя особа ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що не проживає за адресою: АДРЕСА_3 з 1984 року, оскільки, після одруження із ОСОБА_4 у 1984 році проживає за адресо: АДРЕСА_4 , крім того, з того часу постійно працює у м.Львові. Додаткового пояснив, що вважає несправедливим те, що померла ОСОБА_3 , яка є його матір`ю склала заповіт тільки на одного онука, позивача по справі ОСОБА_1 .
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи:
Представник відповідача Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області у судове засідання не з`явився, однак, подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі.
Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності.
ІІІ. Процесуальні дії у справі:
Ухвалою судді від 28.12.2021 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 09.02.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із такого.
ІV. Обставини справи, встановлені судом:
У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок, що розташований у АДРЕСА_3 належав до суспільної групи «колгоспний двір» та з 01.04.1988 року по 01.04.1991 рік там була зареєстрована та проживала ОСОБА_3 , а також був зареєстрований, але не проживав з 1984 року ОСОБА_2 , який підтвердив вказаний факт у судовому асіданні. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка склала заповіт, яким усе своє майно заповіла своєму онукові ОСОБА_1 позивачу по справі. У визначений законом строк, позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте свідоцтво про право на спадщину отримав лише на право приватної власності на землю площею 1,58 га, у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок листом державного нотаріуса за № 02-14/267 від 23.11.2020 року йому відмовлено.
ОСОБА_3 . Оцінка Суду.
Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.
Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).
Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).
Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).
Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.
За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Зокрема, згідно з положеннями статті 120 Цивільного кодексу УРСР (1963 року), що був чинним на час виникнення спірних відносин, колгоспний двір є сімейно-трудовим об`єднанням осіб, які використовують на праві спільної власності майно двору для ведення підсобного господарства та сімейних потреб. Сім`я селянина-колгоспника складає основу колгоспного двору, а належність до неї - одна з умов членства в колгоспному дворі.
Виходячи із змісту пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (зі відповідними змінами) необхідно врахувати те, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. При цьому розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року.
Враховуючи наведене ОСОБА_2 вважається таким, що втратив право приватної власності на майно, яке належало колгоспному двору і на момент припинення існування такого єдиним і останнім його членом вважалася ОСОБА_3 .
Виходячи із змісту статті 524 Цивільного кодексу УРСР (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. В свою чергу статтями 1216; 1217; 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК) передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Крім того, згідно пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»: «У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження».
Положеннями статей 15, 16 ЦК, статтею 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (статті 12 і 81);
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);
Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно із ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За змістом частини другої статті 16 ЦК, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.
VI. Висновки Суду
Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб.
З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що право на спірне нерухоме майно (житловий будинок) перейшло в порядку спадкування до позивача. Однак, оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на дане майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.
Отже, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.
VII. Розподіл судових витрат між сторонами.
Виходячи із вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору залишити за ним.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 206, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -
1.Позов ОСОБА_1 до Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області (треті особи: Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області, ОСОБА_2 ) про визнання права власності на спадкове майно задовольнити повністю.
2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок АДРЕСА_3 , як спадщину за заповітом, після смерті бабусі позивача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
3. Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.
4.Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.
5. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
6.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду Повний текст судового рішення складено 26.02.2021 року.
Відомості щодо учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ); РНОКПП НОМЕР_2 ;
Третя особа: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 )
Суддя С.І. Гіряк
Рішення набрало законної сили:

«___» ______________ 20__ р.

Суддя С.І. Гіряк