справа № 156/873/20
Провадження № 2/156/48/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
24 лютого 2021 року смт Іваничі
Іваничівський районний суд Волинської області
в складі: головуючого - судді Федечко М. О.,
за участю: секретаря судового засідання Салатюк Г.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в смт. Іваничі цивільну справу № 156/873/20 за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, нанесених правопорушенням,-
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, нанесених правопорушенням.
В своїй позовній заяві посилається на те, що 26 жовтня 2019 року приблизно о 02 год. 10 хв. в с. Мишів по вул.. Федорова Іваничівського району Волинської області, відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Wolkswagen Passat» д.н.з НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості, не впорався з керуванням, що призвело до зіткнення з огорожею, яка належить їй. Внаслідок зіткнення автомобіля з огорожею пошкоджено секцію металевої сітки огорожі, бардюри, бетонні та металеві стовпчики огорожі.
Постановою Ратнівського районного суду Волинської області від 22 листопада 2019 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності.
Для оцінки нанесених збитків, пов`язаних з відновленням та реставруванням пошкодженої огорожі звернулася у Мале приватне багатопрофільне підприємство-фірму "Волинь», яке надало їй документи про оцінку майбутніх витрат на встановлення пошкодженої огорожі.
На даний час повної суми для сплати витрат пов`язаних з встановленням пошкодженої огорожі вона не має через скрутне фінансове становище.
Після скоєння правопорушення, ОСОБА_2 пообіцяв відшкодувати спричинені їй збитки, однак в подальшому цього не зробив, у зв`язку з чим, змушена звернутися до суду із вказаним позовом.
За нанесені збитки, відповідач перед нею не вибачився, а навпаки, під час телефонних розмов ображав її. Пропозиції про вирішення питання відшкодування матеріальної шкоди він не прийняв, а повністю відмовився. Незаконні дії ОСОБА_2 порушили її нормальний ритм життя, у неї погіршився сон, стала відчувати дратівливість. Вона не може щодня без додаткових емоційних, нервових витрат свого організму дивитися на пошкоджену ОСОБА_2 огорожу. Таким чином, відповідач спричинив їй дуже значні матеріальні та моральні збитки. Додаткових засобів для існування вона не має, живе за рахунок заробітної плати вчителя, значну частину коштів витрачає на заспокійливі ліки після стресу отриманого від незаконних дій та поведінки в спілкуванні з нею ОСОБА_2 .
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просить позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві. У своїх поясненнях суду зіслалася на те, що неодноразово зверталася до відповідача про відшкодування шкоди за пошкоджену огорожу, однак по даний час її вимоги не задоволені. Через неправомірні дії відповідача їй було завдано психологічну шкоду здоров`ю, у зв`язку з чим, змушена була купувати заспокійливі ліки. Не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно, шляхом направлення судових повісток. Також, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи, при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступних підстав.
Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи , стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, виходячи із змісту постанови Ратнівського районного суду від 22 листопада 2019 року та рапортів поліцейських, в яких відображена подія, яка мала місце 26 жовтня 2019 року, судом встановлено, що ОСОБА_2 керуючи вище вказаним транспортним засобом здійснив зіткнення з огорожею, яка була встановлена біля будинку позивача по АДРЕСА_1 , чим завдав останній матеріальних збитків. На підтвердження вказаного додано фототаблиці від 26 жовтня 2019 року поліцейського ОСОБА_3 , де зображено автомобіль та пошкоджена огорожа (а.с.17).
Довідкою виконавчого комітету Іваничівської селищної ради від 26 травня 2020 року № 1-259 стверджується, що ОСОБА_1 дійсно зареєстрована і проживає в АДРЕСА_1 (а.с.30).
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
При цьому, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).
Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
У п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 № 4 роз`яснюється про те, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Відповідно до п. 6 вказаної Постанови особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Згідно із ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Стороною відповідача не було надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження відшкодування ним, в тому числі частково, завданої майнової шкоди, доводи позивача жодними доказами не спростовано, відзив на позов не подано.
Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд виходить із наступного.
Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.
Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно роз`яснень, викладених у п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року (із змінами та доповненнями),у позовній заяві про відшкодування моральної(немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної(немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями(бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Суд врахувує, що позивач зазнала душевних страждань у зв`язку із пошкодженням майна (п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України), що вимагало від неї докладати додаткових зусиль для відновлення своїх прав та в майбутньому здійснення ремонту огорожі.
Розглядаючи спір судом встановлено, що відповідач спочатку запевнив позивача, що він здійснить відшкодування витрати на відновлювальний ремонт огорожі, однак вказаного не зробив і на її неодноразові намагання врегулювати спір в позасудовому порядку будь-яким чином не відреагував, а навпаки уникав розмов та зустрічей. Разом з тим, ОСОБА_2 залишив транспортний засіб та місце ДТП до якої він був причетний. З моменту події, а саме, 26 жовтня 2019 року пройшов значний проміжок часу та по даний час відповідачем не вживались буд-які заходи щодо відшкодування завданої шкоди.
Позивач через неправомірні дії відповідача зазнала душевних страждань, у зв`язку з чим, змушена була приймати заспокійливі ліки.
Визначаючи розмір грошової компенсації завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, глибину і тривалість душевних страждань позивача, ступінь вини відповідача, а також керуючись принципами розумності і справедливості вважає достатньою компенсацію у розмірі 1000 грн.
Суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500,00 грн, виходячи з наступного.
Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України.
Статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За ч. ч. 1, 2 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
У цій справі склад та розмір витрат на правничу допомогу підтверджується: довідкою-розрухунком згідно якої оплачена сума отримана готівкою та угодою про надання правової допомоги. Крім цього за відсутності квитанції про оплату витрат на правничу допомогу суд враховує ту обставину, що така сума має бути сплачена згідно договірними зобов"язаннями позивача, а тому понесені витрати за договором про надання правничої допомоги вважаються такими, що є " фактично понесеними". Відповідачем заява про зменшення витрат на правничу допомогу не подавалася.
Керуючись ст.ст. 22.23, 1166, 1187, 1192 ЦК України, ст.ст. 3-5, 12, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 , мешканки АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 , місце реєстрації та проживання АДРЕСА_2 про відшкодування збитків, нанесених правопорушенням - задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) грн. у відшкодування спричиненої моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1500 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Повний текст судового рішення складено 01 березня 2021 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Згідно підп. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Іваничівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя М. О. Федечко