ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7165/20 Номер провадження 22-ц/814/242/21Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А.М. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Абрамова П.С., Пилипчук Л.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго»

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 листопада 2020 року

по справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за отриману без договору теплову енергію,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство тепло-вого господарства «Полтаватеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказувало, що 30 грудня 2010 року між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та ОСОБА_1 укладено договір №1707 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_1 .

Вказане приміщення згідно з актом вводу в експлуатацію є вбудовано-прибудованим до 120-ти квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення площею 144,9 кв. м за адресою: будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу державної частки у майні спільного підприємства «Протон» Полтавського технічно-торгового центру від 26 грудня 2000 року.

За зверненням ОСОБА_1 представником ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 18 грудня 2013 року була проведена перевірка фактичного стану системи опалення нежилого приміщення по АДРЕСА_1 .

Приміщення відповідача є вбудовано-прибудованим і його частина розташована на першому поверсі житлового будинку. При введенні вказаного приміщення в експлуатацію система опалення не змінена, нежитлове приміщення має спільну систему опалення з житловим будинком.

При самовільному відключенні від системи централізованого опалення будинку ОСОБА_2 порушено вимоги чинного законодавства України. Проведеною перевіркою встановлено, що всі прилади опалення, які були підключені до стояків внутрішньо-будинкової системи теплопостачання демонтовані. Транзитні стояки не ізольовані.

Відключення даного приміщення від систем централізованого опалення виконано самовільно. У зв`язку з цим, позивачем підготовлено додаткову угоду №3 до Договору №1707 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 30 грудня 2010 року з додатком «Розрахунок кількості теплової енергії, яка надходить від неізольованих транзитних трубо-проводів загальнобудинкової системи опалення нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 ». Відповідач не погодився з умовами та в подальшому звернувся до суду.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 10 січня 2019 року встановлено, що термін на який укладався даний договір визначено сторонами з 01 січня 2011 року по 31 гру-дня 2015 року. На виконання вимог п.22 договору ОСОБА_1 22 листопада 2015 року було подано заяву про припинення договірних відносин. Таким чином, даний договір є при-пиненим в частині постачання теплової енергії на опалення з 31 грудня 2015 року, відповідно до п. 22 договору та додаткового визнання його припинення в судовому порядку не потребує. В той же час, п. 22 даного договору передбачено, що в частині розрахунків, договір діє до його повного завершення.

Тобто, з 10 січня 2019 року сторони дізналися про припинення дії договору №1707 від 30 грудня 2010 року на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води.

На сьогодні залишається не сплаченою вартість фактично отриманої теплової енергії в розмірі 4 006 грн. 22 коп. Розрахунок теплових надходжень від відкрито прокладених трубопроводів виконується згідно закону Ньютона Ріхмана.

Враховуючи вищевикладене, просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» грошові кошти за отриману без договору теплову енергію, а саме 4 006 грн. 22 коп. вартості фактично отриманої теплової енергії, 204 грн. 77 коп. 3% річних та 423 грн. 06 коп.втрат від інфляційних процесів, а всього 4 634 грн. 05 коп., а також сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 листопада 2020 року у задоволенні позову Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» відмовлено.

Не погодившись з даним судом рішенням, Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» оскаржило його в апеляцій-ному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Розподіл судових витрат провести відповідно до прийнятого рішення.

Вважає, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку щодо того, що відповідач не є споживачем послуг позивача, адже той провів відключення від системи опалення в зв`язку з припиненням дії договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води у 2015 році.

При самовільному відключенні від системи централізованого опалення будинку, ОСОБА_1 порушено вимоги чинного законодавства України, а саме Порядок відключення окремих приміщень будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджений наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4, яким установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року №169 внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих приміщень у багатоквартирному будинку і дозволено таке відключення лише будинку в цілому.

Вказані обставини також встановлені актом розгляду звернень побутових споживачів (населення) №07/20-08-746 від 29 листопада 2013 року, складеним старшим державним інспектором Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання

На апеляційну скаргу ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»відзив подав ОСОБА_1 , в якому, спростовуючи доводи апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зазначав, що труби нежитлового приміщення знаходяться у спільній власності з ТОВ «Люкс-Т» і пломби на трубах знаходяться під охороною, цього ж товариства.

Окрім того, вважає, що позивач не визначив власників трубопроводів житлового будинку і нежитлового приміщення та відповідальних осіб за експлуатацію труб, при цьому не залучив відповідальних третіх осіб.

Також позивач не вказав істотну умову, це площа опалення приміщень, як цього вимагає доданий ним же Акт Держенергонагляду 2013 року, це однозначно порушує визначення об`єму послуг, а без визначення цієї істотної ознаки грубо порушено вимоги встановлені Постановою Кабінету Міністрів України №630. Позивачем не надано актів чи інших доказів визначення температури у нежитловому приміщенні, де проходять трубопроводи, також температура відсутня в розрахунках, але закон чітко визначає, що при температурі в приміщеннях нижче + 14 С оплата за послуги не нараховується, ця умова однозначно встановлена у наведених відповідачем постановах Кабінету Міністрів України №630, № 151 та №1198.

Ним (відповідачем) надано до суду докази і пояснення, що він у складському приміщенні підтримує температуру +12 С (законодавча норма) шляхом обігріву нежитлового приміщення електроконвекторами (сума сплати електроенергії 500 грн. в місяць),а при температурі +14 С не справляється оплата за неналежне теплопостачання. Позивач за період 2010-2018 років не склав жодного акту визначення температури та не встановив лічильники тепла приміщення, як цього вимагає закон.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядалася апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відповідно до положень ч. 2 ст. 369 цього Кодексу без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення площею 144,9 кв. м, розташованого за адресою: будинок № НОМЕР_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу державної частки у майні спільного підприємства «Протон» Полтавського технічно-торгового центру від 26 грудня 2000 року.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору від 30 грудня 2010 року за №1707 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, за умовами якого теплопостачальна організація взяла на себе постачання теплової енергії у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення приміщень споживача до межі розподілу будівлі за вищевказаною адресою.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 10 січня 2019 року у справі №554/6201/18 рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 06 листопада 2018 року скасовано, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПОКВПТГ «Полтаватепло-енерго» про визнання припиненими зобов`язань за договором про надання послуг з теплопостачання відмовлено.

В той же час встановлено, що термін на який укладався даний договір визначено сторонами з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2015 року. На виконання вимог п. 22 договору ОСОБА_1 22 листопада 2015 року подав заяву про припинення договірних відносин. Таким чином, даний договір є припиненим в частині постачання теплової енергії на опалення з 31 грудня 2015 року, відповідно до п. 22 договору та додаткового визнання його припинення в судовому порядку не потребує. В той же час, п. 22 даного договору передбачено, що в частині розрахунків, договір діє до його повного завершення.

Вирішуючи даний спір по суті, суд виходив зі змісту ч. 4 ст. 82 ЦПК України, за нормами якої обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому судом встановлено, що відповідач, вважаючи, що він не є споживачем послуг позивача, провів відключення належного йому нежитлового приміщення від системи централізованого опалення, в зв`язку з припиненням дії спірного договору у 2015 році.

За твердженнями позивача, сторони з 10 січня 2019 року дізналися про припинення дії договору №1707 від 30 грудня 2010 року на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води.

Проте на даний час залишається несплаченою відповідачем вартість фактично отриманої теплової енергії в розмірі 4006 грн. 22 коп. Розрахунок теплових надходжень від відкрито прокладених трубопроводів виконано згідно закону Ньютона - Ріхмана.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на законність здійснення нарахувань оплати за тепловіддачу від транзитних трубопроводів, які проходять по нежитловому приміщенню.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

За змістом ст. 5 цього Закону до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга послуга з управління багатоквартирним будинком; 2) комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуаль-ний споживач житлово-комунальних послуг фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що місцева (розподіль-ча) теплова мережа сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Згідно п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - договір).

Відповідно до п. 18 зазначених Правил … розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Пунктом 30 Правил надання послуг … також передбачено обов`язок споживача оплачувати послуги в установлені договором строки.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуаль-ний споживач зобов`язаний: 1) укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Згідно зі ст. 8 зазначеного Закону виконавець комунальної послуги зобов`язаний: 1)забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; 2) готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 10 січня 2019 року у справі №554/ 6201/18 встановлено, що укладений між сторонами договір №1707 від 30 грудня 2010 року припинений в частині надання послуг з опалення нежитлового приміщення відповідача з 31 грудня 2015 року.

Відповідач вважає, що він не є споживачем послуг позивача, оскільки ним було проведено відключення належного йому приміщення від систем централізованого опалення в зв`язку з припиненням дії договору у 2015 році після подання відповідної заяви, та у його власності знаходиться нежитлове приміщення, питання відносно якого не можуть вирішуватися в порядку житлово-комунального законодавства.

Договору між сторонами про надання послуг з централізованого опалення (теплопостачання) укладено не було та проект такого (пропозиція укладення такого) складений на основі типового, однак позивачем відповідачу не надсилався та ним отриманий не був, що не заперечується сторонами.

Звідси вірним є висновок суду про відсутність договору, який врегульовує спірні правовідносини, а також про те, що в період відсутності договірних відносин (зобов`язань) між сторонами, обов`язок доведення факту надання таких послуг з теплопостачання (центра-лізованого опалення), відповідної кількості та якості, а так само правильності нарахування заборгованості за надану послугу покладається на виконавця.

При цьому судом обґрунтовано не взято до уваги посилання позивача на втрату теплової енергії у приміщенні відповідача через неізольовані транзитні труби, оскільки останнім не доведено, що втрата тепла транзитними стояками є послугою, яка підлягає оплаті. До того ж, судом вірно зазначено про те, що втрати теплової енергії через неізольовані транзитні труби можуть стосуватися виключно квартир у багатоквартирних будинках, під`єднаних до централізованого опалення, а не нежитлових приміщень, що має місце у даній справі.

Також судом слушно зауважено, про те, що послуга це дія або діяльність когось на користь іншої особи. Особливістю послуги є збіг у часі та в просторі процесів виробництва, реалізації і споживання її споживної вартості.

При цьому така «послуга», як втрати тепла жодним нормативним актом не передба-чена, має нульову споживчу вартість, ніким не замовляється, не надається і не отримується.

Позивач фактично посилається на відшкодування вартості втрат теплової енергії, не зазначаючи будь-яких відомостей та переконливих даних про те, що відповідачем отримано (спожито) послуги з теплопостачання в нежитловому приміщенні.

За змістом ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на вироб-ництво, транспортування та постачання теплової енергії. Таким чином, правильним є висновок суду про те, що технологічні (неминучі) втрати тепла транзитними трубопрово-дами закладені у тариф і оплачуються споживачами під час оплати послуги з централізо-ваного опалення, а не окремо від неї.

Також судом вірно зазначено, що згідно наказу №209 від 22 червня 2006 року Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України «Про скасування наказу Державного Комітету України з питань житлово-комунального господар-ства від 17 червня 2005 року №95», наказ від 17 червня 2005 року №95 Про затвердження галузевих комунальних норм України «Розрахунок кількості теплової енергії, яка витрачається стояками в квартирах та стояками і нагрівальними приладами приміщень загального користування багатоквартирного житлового будинку при відключенні окремих квартир (за власним бажанням мешканців) від системи централізованого опалення» був скасований як такий, що не пройшов державної реєстрації в Міністерстві юстиції України.

В свою чергу, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, підстави і порядок оплати споживачами послуг з цен-тралізованого опалення транзитних трубопроводів взагалі не передбачений. Методика на-рахування плати за користування ізольованими транзитними трубопроводами теж відсутня.

Отже, оплата послуг за втрати тепла існуючими трубопроводами та методика розрахунку цих послуг нормативно-правовими актами не передбачена.

При вирішенні спору по суті судом встановлено, що розрахунок теплових надходжень від відкрито прокладених трубопроводів позивачем виконано згідно закону Ньютона-Ріхмана, заборгованість розрахована з жовтня 2017 року по квітень 2018 року, в той же час сторони підтвердили, що вимір температури у нежитловому приміщенні відповідача не проводився.

Таким чином, встановивши, що укладений сторонами 30 грудня 2010 року договір №1707 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, припинив свою дію, що зокрема встановлено рішенням суду; новий договір між сторонами не укладався, а нормативно-правовими актами не визначено розрахунок оплати зазначених послуг та їх оплату взагалі, районний суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача 4 006 грн. 22 коп. вартості фактично отриманої теплової енергії, а також 3% річних та втрат від інфляційних процесів, обґрунтовано відмовивши у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

За наведених обставин, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування, з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Абрамов П.С.

Пилипчук Л.І.