Справа № 471/765/21
Провадження №2/471/255/21
Номер рядка звіту 79
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2021 р.

Братський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Гукова І.Б.,

за участю секретаря Новік І.О.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду с-ща Братське цивільну справу № 471/765/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , заінтересована особа: Управління Держпраці у Миколаївській області про стягнення невиплаченої заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що між нею та відповідачем 10.06.2013 року було укладено трудовий договір, відповідно до якого її було прийнято на посаду продавця продовольчих товарів. В зв`язку з тим, що з початку 2021 року роботодавцем не виплачувалася заробітна плата, 27.05.2021 року вона надіслала відповідачу заяву про звільнення. Однак, на день звільнення їй не була виплачена заборгованість із заробітної плати за період січень-травень 2021 року у сумі 24338,31 грн., що змусило її звернутися до суду із вказаним позовом. Крім заборгованості із заробітної плати вона просить суд стягнути з відповідача інфляційні витрати спричинених несвоєчасною виплатою заробітної плати у сумі 605,08 грн.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав через канцелярію суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог.

Представником відповідача було подано до суду відзив на позов, в якому просила суд відмовити у задоволенні позову, оскільки відсутня заборгованість із заробітної плати, що підтверджується відомостями ДФС, згідно яких відповідачем сплачено усі податки з нарахованої та виплаченої заробітної плати.

Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, що є в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 10.06.2013 року була прийнята на роботу на посаду продавця продовольчих товарів ФОП ОСОБА_2

28 травня 2021 року її було звільнено з роботи за ст. 38 КЗпП за власним бажанням (арк.с. 12).

Згідно відповіді Управління Держпраці у Миколаївській області від 30.07.2021 року ФОП ОСОБА_2 було перевірено, зокрема, відомості на виплату грошей, та встановлено порушення вимог ст. 115 та 116 КЗпП (арк..с.15).

Так, перевіркою встановлено, що на момент звільнення ОСОБА_1 роботодавцем не була виплачена заробітна плата за січень 2021 року у сумі 4830,00 грн, за лютий 2021 року-3726,64 грн., у тому числі заробітна плата за час відпустки, за березень 2021 року-4415,95 грн., за квітень 2021 року-4830,00 грн., за травень 2021 року-6171,67 грн., в тому числі компенсація за час невикористаної відпустки.

Доказів отримання належних позивачу коштів заробітної плати, як то, відомості нарахування та виплати заробітної плати, розрахункові листи, тощо, відповідачем не надано.

Посилання представника на відомості ДФС не можуть бути єдиним підтвердженням отримання позивачем сум заробітної плати, оскільки є лише доказом сплати роботодавцем податків з нарахованої заробітної плати позивача.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені сумі мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 24338,31 грн.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

За нормами ст. 24 Закону України «Про оплату праці» та ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з положеннями частини 6 ст. 95 Кодексу законів про працю України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків йому виплати.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Порядок нарахування та виплати компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати встановлено Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"

Статтями 1, 2 вказаного Закону передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться), що передбачено статтею 3 Закону.

Згідно ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу, за відповідний місяць (після утримання податку й обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом та є загальновідомими.

Згідно роз`яснень п. 22 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що у справах, пов`язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв`язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: індексація заробітної плати провадиться згідно з ст. 33 Закону України «Про оплату праці» між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 1998 року № 663 (з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 103 відсотків (величину порога індексації).

За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати.

Суд вважає порушеними права позивача на своєчасне отримання заробітної плати та інших виплат, а тому приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої суми компенсації втрати частини доходів в розмірі 605,08 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на користь позивача, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 265-266 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , заінтересована особа: Управління Держпраці у Миколаївській області про стягнення невиплаченої заробітної плати - задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 24 338 (двадцять чотири тисячі триста тридцять вісім) гривень 31 копійка.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму інфляційних витрат у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 08 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави ставку судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Управління держпраці у Миколаївській області, місце знаходження: вул. Маршала Василевського, буд. 40/1, м. Миколаїв Миколаївської області, .

Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення рішення, а в разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 23.12.2021 року.

СуддяІ.Б. Гукова