Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне /

13 грудня 2021 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Фареник А.О.

позивача- ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судового засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 223 500, 00 гр. заборгованості за договором позики.

Посилається в позові на те, що 17 грудня 2019 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, згідно з яким він надав відповідачу грошові кошти в позику в розмірі еквівалентному 3 186 доларів США, що на момент передання коштів становило 74 400, 00 гр.

Відповідач склав розписку про отримання коштів.

Відповідно до п. 1.5 Договору позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики за офіційним курсом долара США, встановленим НБУ на день повернення позики за цим Договором, але не більше 25 грн. і не менше 21 грн. за 1 долар США.

Пунктом 1.2 Договору позики визначені терміни та розміри.

Відповідно до даного пункту: 17 січня 2020 відповідач повернув еквівалент 103 доларів США , що становило 2400 гривень;17 лютого 2020 відповідач повернув еквівалент 103 доларів США, що становило 2530 гривень.

Після цього відповідач перестав виконувати умови Договору.

Зазначає, що намагався домовитися з відповідачем про внесення змін до Договору шляхом укладення додаткової угоди щодо відтермінування виплат, але дійти згоди не вдалося, а згодом відповідач взагалі перестав відповідати на дзвінки.

Станом на момент подання позову борг відповідача становить еквівалент 2 980 доларів США (3186- 103 - 103 = 2980 доларів).

Враховуючи положення п. 1.5 Договору в гривневому еквіваленті сума боргу становить 74 500, 00 гр. (2980*25=74 500).

06 травня 2021 року він надіслав на електронну пошту відповідача вимогу про повернення коштів, проте відповіді не отримав.

На виконання вимоги п. 8.1. Договору надіслав рекомендований лист на адресу відповідача, яким знову запропонував в термін до 06 червня 2021 року повернути тіло позики й у разі такого повернення не нараховувати пеню.

Однак відповідач знову знехтував його пропозицією та не надав відповіді.

Оскільки обома пропозиціями відповідач знехтував, вважає за необхідне застосувати до відповідача передбачені Договором санкції.

За його розрахунком, станом на момент подання позову борг становить 223 500, 00 гр. і складається з:

- 74 500, 00 гр. основного боргу;

- 149 000, 00 гр. неустойки за 354 дні прострочки.

Обгрунтовуючи розмір пені та її співмірність щодо суми боргу, зазначив, що фактично розмір пені становить 158 238, 00 гр.

Пунктом 8.3 договору вони з відповідачем дійшли згоди, з урахуванням вимог ст.551 ЦК України, що вважатимуть за значне перевищення розміру неустойки над збитками суму. Що перевищує в два або більше разів розмір невиконаного зобов`язання.

З урахуванням цього зменшив суму пені до розміру, обумовленого договором, що не перевищує подвійну суму боргу.

Враховуючи вищевикладене, просить задовольнити позов.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач до суду не з`являвся, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Про причину неявки суд до відома не поставив.

На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав.

Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього та враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ст.ст. 525, 526, 599 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 17 грудня 2019 року між сторонами було укладено Договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в позику у розмірі, еквівалентному 3 186 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути позику в порядку та строки, передбачені Договором.

Терміни та розміри повернення позики визначені п. 1.2. Договору, відповідно до якого відповідач зобов`язаний повернути позику до 17 червня 2020 року.

Згідно з п. 1.10. Договору у разі неповернення або несвоєчасного повернення позики або її частини відповідач, починаючи з третього дня прострочення, сплачує позивачу пеню.

Пунктом 3.3. визначено, що розмір щоденної пені за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договором становить одну десяту частину визначеної НБУ облікової ставки, що діяла у місяць, в якому трапилося порушення стороною своїх зобов`язань.

Відповідно до п.1.11. неповернення суми позики або її частини, відповідно до встановленого у п. 1.2. графіку платежів є також підставою для позивача вважати, що його право є порушеним та звернутися до суду з метою захисту такого права.

Факт отримання грошових коштів також підтверджується розпискою, яку відповідач написав власноручно 17 грудня 2019 року.

/ а.с. 23 - 30 /

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові Великої Палати 23 жовтня 2019 року в справі №723/304/16-ц (провадження №14-360цс19) за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

З точки зору закону в разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

На підтвердження укладеного з відповідачем договору позики та передачу йому грошових коштів позивач надав суду належним чином завірені, у порядку ст.95 ЦПК України, сам договір позики та розписку відповідача.

Наявність як оригіналу договору, так і розписки у позивача є свідченням невиконання відповідачем умов договору позики.

Не скориставшись своїм правом на подання відзиву, відповідач проти змісту вказаних документів, підписання договору та написання розписки не заперечував.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 546 ЦК України встановлює види забезпечення виконання зобов`язання та зазначає, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Верховний Суд Украхни в постанові від 03 вересня 2014 року в справі № 6-100 цс14 зазначив, що ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

В свою чергу, Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач, як позичальник, тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з викладеного вище, умов Договору, укладеного між сторонами, невиконання відповідачем умов договору позики, невиконання вимоги про повернення грошових коштів у зв`язку з порушенням його умов, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та правильність розрахунку пені до стягнення.

Не скориставшись своїм правом на подання відзиву, відповідач проти змісту вказаних документів, підписання договору та написання розписки не заперечував.

З урахуванням цього суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в розмірі заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 235, 00 гр. судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 15, 16, 192, 202, 203, 509, 524, 525, 526, 533, 599, 610, 612, 625, 626-628, 1046-1050 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 133, 134, 141, 259, 263 - 265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 / АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 / на користь ОСОБА_1 / АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 / 74 500, 00 гр. боргу, 149 000, 00 гр. пені та 2 235, 00 гр. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 23 грудня 2021 року.

Суддя Л.А. Шереметьєва