Ухвала

Іменем України

22 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 2-14445/2009

провадження № 61-20533ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Маміної О. В., Тичкової О. Ю. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності.

В обґрунтування позову зазначала, що у червні 2009 року до неї перейшло право власності на домоволодіння, а саме на житловий будинок літ. «Л-1» з надвірними спорудами площею 209,5 кв.м. Власником цього домоволодіння був ОСОБА_2 , та у документах було записано, що будинок розташований по АДРЕСА_1 . Згодом з`ясувалось, що належне їй домоволодіння розташоване по АДРЕСА_2 , оскільки має окремий вихід саме на цю вулицю. Для вирішення даного питання вона звернулась до виконкому Московського району м. Харкова і своїм рішенням від 08 грудня 2009 року вони призначили домоволодінню нову поштову адресу: АДРЕСА_2 . Але зареєструвати на своє ім`я будинок та, таким чином, виконати вимоги діючого законодавства відносно реєстрації нерухомості вона не може, оскільки, міськБТІ їй в цьому відмовило.

Просила суд визнати за нею права власності на домоволодіння АДРЕСА_2 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_2 .

Додатковим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2010 року вирішено у резолютивній частині судового рішення від 23 грудня 2009 року після речення: «Визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_2 » зазначити: і на земельну ділянку площею 0,1га, з кадастровим номером №:05:025:0002.

ОСОБА_3 - особа, яка не брала участі у справі, подав апеляційну скаргу на рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2009 року та додаткове рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2010 року.

В обгрунтування апеляційної скарги вказував, що 02 квітня 2003 року він на підставі договору дарування подарував ОСОБА_2 житловий будинок - літера

«А-1», дерев`яний обкладений цеглою, житловою площею 35,7 кв.м, загальною площею 50,5 кв.м та надвірні будівлі: сараї-літер «В», «Г», літня кухня - літер «Б», вбиральні - літер «Е», «К», гараж - літер «И», льох - літер «Д», огорожа - №1-4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

08 квітня 2003 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Згодом він, перебуваючи у шлюбних стосунках з ОСОБА_1 , разом добудували вищевказаний житловий будинок, при цьому він на добудову будинку витратив понад 300 тисяч власних коштів, а 08 червня 2005 року ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності на самовільно збудований житловий будинок з мансардою Літ. Л-1, та Лм , а також гараж літ. М, на підставі рішення суду від 29 квітня

2005 року. На підставі того, що ОСОБА_2 набув право власності на вказаний житловий будинок, згодом було оформлено також право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 24 червня 2005 року.

В свою чергу, між ним та ОСОБА_2 було досягнуто усної домовленості про те, що він буде продовжувати проживати в житловому будинку. На теперішній час він продовжує проживати в даному будинку.

Однак починаючи з червня 2021 року ОСОБА_1 (колишня дружина) змушує його покинути житловий будинок АДРЕСА_2 , посилаючись на те, що ухвалою Московського районного суду м. Харкова від

12 червня 2009 року вона стала власницею вказаного будинку разом із розташованою земельною ділянкою.

Рішенням виконкому Московської райради №244/21 від 08 грудня 2009 року домоволодінню, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 було змінено поштову адресу на « АДРЕСА_2 ».

Враховуючи те, що він з 2000 року проживав в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (нова поштова адреса: АДРЕСА_2 ), в 2003 році даруючи будинок ОСОБА_2 в усній формі домовився з відповідачем по справі, що має право на довічне проживання

в зазначеному будинку, в 2003-2009 роках разом з ОСОБА_1 скаржник здійснював ремонт та реконструкцію будинку, витратив понад 300 тисяч власних коштів, тобто значно більше ніж позивач, указаний будинок має велику немайнову цінність для нього, тому визнання права власності за позивачкою суперечить закону та порушує його права та охоронювані законом інтереси, у зв?язку з чим ОСОБА_3 вимушений звернутися до апеляційного суду з вимогою про скасування рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2009 року та додаткового рішення цього ж суду від 02 вересня 2010 року.

12 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про відмову від позову.

Ухвалою Харківського апеляційного суду 13 жовтня 2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 закрито. Заяву ОСОБА_1 про відмову від позову повернуто без розгляду.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що відсутні підстави вважати, що оскарженими рішеннями порушуються права та інтереси ОСОБА_3 . Враховуючи те, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 підлягає закриттю, підстав для розгляду заяви ОСОБА_1 про відмову від позову не вбачається, а тому така заява підлягає залишенню без розгляду.

16 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Харківського апеляційного суду 13 жовтня 2021 року. Посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржену ухвалу та направити справу для продовження її розгляду до Харківського апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно повернув без розгляду її заяву про відмову від позову, оскільки така відмова є добровільною та відповідає її волі, наслідки закриття провадження у справі їй відомі.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_2 на праві власності належав житловий будинок з надвірними спорудами у АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий №:05:025:002.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12 червня 2009 року у справі №2-7186/09 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами у АДРЕСА_1 , зареєстрований у КП «ХМБТІ» за ОСОБА_2 . Визнано за

ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку у АДРЕСА_1 , площею 0,1га, з кадастровим №:05:025:0002, яка належить ОСОБА_2 на підставі акту про право власності на земельну ділянку серія ЯА №452015 від 24 червня 2005 року. Провадження у справі №2-7186/09 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу закрито.

Право власності на житловий будинок з надвірними будівлями розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі мирової угоди від 12 червня 2009 року, затвердженої рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 червня 2009 року, справа

№ 2-7186/09.

Рішенням виконкому Московської райради № 244/21 від 08 грудня 2009 року домоволодінню за адресою: АДРЕСА_1 змінено поштову адресу на « АДРЕСА_2 ».

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦК України).

Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження

№ 61-2417сво19) зроблено висновок, що «аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року в справі № 412/1277/2012 (провадження № 61-3704св19) вказано, що «у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2020 року у справі № 619/134/17 (провадження № 61-46029св18) зазначено, що «відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Частиною третьою статті 352 ЦПК України передбачено, що після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. Аналізуючи зміст зазначених норм процесуального права, слід дійти висновку, що право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їх права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках. Закриваючи апеляційне провадження, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12 липня 2017 року не вирішувались питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3, яка не є стороною спірного договору та учасником спірних правовідносин».

Встановивши, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2009 року та додатковим рішенням Московського районного суду м. Харкова від

02 вересня 2010 року не вирішувались питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 , апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про закриття апеляційного провадження.

Оскільки апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 підлягає закриттю, апеляційний суд зробив правильний висновок про відсутність підстав для розгляду заяви ОСОБА_1 про відмову від позову, відповідно, повернення її заявнику без розгляду.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE,

№ 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 2-14445/2009 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат