Справа №485/1691/20
Провадження № 22-ц/812/459/21
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 лютого 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк»

на заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області 24 грудня 2020 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Яворським С.Й., повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказували, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 17 серпня 2011 року.

Зазначали, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами банківських послуг, а також Тарифами становлять між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

У зв`язку з невиконанням умов договору, станом на 18 жовтня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 41960 грн. 94 коп., з яких: 27531, 09 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 27531,09 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 7657,38 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 та 6772,47 грн. нарахованої пені.

Враховуючи вищенаведене, позивач просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 17 серпня 2011 року у розмірі 41960 грн. 94 коп. та 2102 грн. судових витрат.

Заочним рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 24 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції зазначив, що підстави для стягнення пені та процентів за користування кредитом відсутні, у зв`язку з безпідставністю їх нарахування, через відсутність у відповідачки обов`язку по їх сплаті позивачу. Також, через врахування банком до тіла кредиту процентів на загальну суму 34157 грн 88 коп., яка перевищує зазначену ним же заборгованість за тілом кредиту згідно розрахунку в сумі 27531 грн 09 коп., та невикористання відповідачкою коштів банку, починаючи з 01 червня 2017 року, відсутні підстави і для стягнення простроченого тіла кредиту, внаслідок переплати позичальником сум, отриманих за заявою.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення вимог банку у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду вказаним положенням закону в повній мірі відповідає в повній мірі.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 17 серпня 2011 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.14).

В анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по рахунку (а.с.9-11).

До позовної заяви, крім анкети-заяви, підписаної позичальником (а.с.14), представник банку додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не підписані позичальником (а.с.15-39).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 станом на 18 жовтня 2020 року становить 41960 грн. 94 коп., з яких: 27531, 09 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 27531,09 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 7657,38 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 та 6772,47 грн. нарахованої пені.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для нарахування відсотків за наданим кредитом, а також те, що банком до тіла кредиту безпідставно враховано проценти на суму, яка перевищує зазначену ним же заборгованість за тілом кредиту згідно розрахунку та невикористання відповідачкою коштів банку, починаючи з 01 червня 2017 року, відсутні підстави і для стягнення простроченого тіла кредиту, внаслідок переплати позичальником сум, отриманих за заявою.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозуміли усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Відтак, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Тому банком до матеріалів справи наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256 (а.с.15-39), який повинен бути невід`ємною складовою договору приєднання, з ознайомленням та підписанням позичальниками.

Однак, такі умови та правила позичальницею ОСОБА_1 не підписані та відсутні дані про її ознайомлення з їх змістом на час складання анкети-заяви.

В той же час, незважаючи на такі обставини, позивачем розрахована заборгованість відповідачки, спочатку за відсотковою ставкою у 42 % річних, у зв`язку з чим станом на 18 жовтня 2020 року банком нарахована сума боргу в 41960 грн 94 коп., в тому числі: 27531, 09 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 27531,09 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 7657,38 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 та 6772,47 грн. нарахованої пені.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться .

За частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до частини 1 статті 1056? ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку (частина 3 статті 1056? ЦК України).

В разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати проценту ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором (частина 4 статті 1056? ЦК України). Кредитодавець зобов`язаний повідомити позичальника.

Між тим, у заяві позичальниці від 17 серпня 2011 року відсоткова ставка не зазначена.

Тому, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про відсутність підстав для розрахунку та стягнення заборгованості з урахуванням процентів за користування кредитом.

За такого, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін по сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 та є підставою для застосування до правовідносин, що виникли між учасниками даної цивільної справи, яка знаходиться на перегляді у суді апеляційної інстанції.

За такого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування процентної ставки при нарахуванні відсотків, яка суттєво вплинули на розрахунок заборгованості за тілом кредиту внаслідок чого було вирахувано прострочене тіло кредиту.

При цьому, на думку колегії суддів, хибність розрахунку заборгованості за кредитом представленому у вигляді двох окремих частин, окрім штучно збільшеної заборгованості за простроченим тілом кредиту за рахунок погашення відсотків та пені за рахунок тіла кредиту, нарахування якої також не узгоджено з позичальницею, підтверджується випискою з карткового рахунку позичальниці, з якої вбачається, що вона отримала в користування кошти банку в розмірі 18243 грн 80 коп. та повернула їх в розмірі 27173 грн 76 коп.

Тому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальницею кошти повернуті АТ КБ «ПриватБанк» в добровільному порядку, підстав для їх додаткового стягнення з відповідачки, як простроченого тіла кредиту, на користь банку немає.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник подав до суду новий доказ, який не було надано суду першої інстанції, а саме довідку про умови кредитування з підписом позичальника.

За вимогами ч. ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доведення позивачем позовних вимог є обов`язком останнього, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст.12 ЦПК України.

Надаючи в суд апеляційної інстанції новий доказ на підтвердження своїх вимог, особа, яка подала апеляційну скаргу не обґрунтувала неможливості їх подання до суду першої інстанції

Тому, наданий до апеляційної скарги доказ, який не був наданий до суду першої інстанції, не береться до уваги апеляційним судом.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про те, що між сторонами був укладений договір приєднання на тих умовах, що заявляє позивач, зокрема, і щодо нарахування та розміру заборгованості по процентам, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.

Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність стягнення відсотків за ставкою 3% річних згідно ст. 625 ЦК України колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.

АТ КБ "ПРИВАТБАНК", обґрунтовуючи вимоги щодо стягнення вищевказаних відсотків, у позовній заяві посилався на п. 2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг (в редакції від 01 березня 2019 року), відповідно до якого в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту Клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4 % - для картки «Універсальна», 84, 0% - для картки «Універсальна голд».

Із розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, вбачається, що банк нараховує відсотки згідно ст. 625 ЦК України з 01 листопада 2019 року по 31 липня 2020 року за процентною ставкою 84 %, а з 01 серпня 2020 року по 18 жовтня 2020 року по 60%.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за відсотками згідно ст. 625 ЦК України, не у розмірі, встановленому законом (3% річних), а у розмірі, зазначеному в Умовах та правилах надання банківських послуг (86,4%).

Проте, як вже зазначалось, Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 09 липня 2010 року.

Відтак, суд приходить до висновку про те, що позивачем вимоги про стягнення 3% річних в розумінні ст. 625 ЦК України не заявлялись, а тому і відсутні підстави для їх задоволення.

Не підлягають задоволенню і вимоги щодо стягнення процентів на рівні облікової ставки НБУ, оскільки позивачем такі не заявлялись та також не були предметом розгляду суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, оскільки зводяться до переоцінки судом доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст.375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, залишивши без змін заочне рішення суду першої інстанції.

В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367,368, 374, 375, 381,382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» залишити без задоволення, заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 24 грудня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 26 лютого 2021 року.