Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

14 грудня 2021 року м.Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Суходольського О.М.

з участю секретаря Культенко Н.В.

позивачки ОСОБА_1

представника позивача адвоката Ульянова С.М.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на нерухоме майно та зміну черговості одержання права на спадкування,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 10 червня 2021 року, встановлено факт проживання однією сім`єю, як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . 18.01.2013 року ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на житловий будинок, що розташований АДРЕСА_1 . Даний житловий будинок було побудовано ОСОБА_5 разом з ОСОБА_1 , а отже позивач вказує що даний будинок є спільним сумісним майном. Оскільки рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_5 , житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 був побудований ОСОБА_5 та ОСОБА_1 разом у період спільного проживання, він є об`єктом права спільної сумісної власності, а тому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку.

З заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 до Другої державної черкаської нотаріальної контори звернулись ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Позивач є спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом, а відповідачі у порядку спадкової трансмісії є спадкоємцями другої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 . Позивач зазначає, що має право на спадкування разом із спадкоємцями другої черги після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки ОСОБА_5 протягом тривалого часу хворів, потребував сторонньої допомоги та ОСОБА_1 здійснювала за ним догляд, опікувалася ним, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік та тяжку хворобу був у безпорадному стані.

У зв`язку із вище вказаними обставинами ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом та просить визнати спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: , номер запису про право власності: 19195; визнати право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 ; змінити черговість одержання права на спадкування надавши ОСОБА_1 право на спадкування разом із спадкоємцями другої черги після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Ульянов С.М. обставини вказані у позовній заяві підтримали, просили суд позов задовольнити у повному обсязі. ОСОБА_1 зазначила, що померлий ОСОБА_5 часто хворів та вона йому допомагала, здійснювала за ним догляд через безпорадний його стан. Також вказала, що після реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , нею разом із ОСОБА_5 було ще здійснено добудови.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі з підстав вказаних у відзиві, який надано до суду 27.09.2021 року.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Від відповідача ОСОБА_4 на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, у задоволенні позову просить відмовити з підстав вказаних у заяві.

За клопотанням позивача у судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та за клопотанням відповідача ОСОБА_2 було допитано свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , вказала що ОСОБА_1 орієнтовно з 1997 року почала проживати з ОСОБА_5 , який часто хворів та мав хронічні захворювання такі як псоріаз, аретмію, проблеми із серцем. ОСОБА_1 дуже допомагала, як медичний працівник, в тому числі і матеріально, разом робили ремонт на дачі, виконувала всі хатні роботи, працювала по городу, разом купували одяг і хатні речі. Зазначила що будівництво дачі по АДРЕСА_1 розпочато було з 1993 року і закінчено у 2013 році. Свідок вказала що ОСОБА_5 перебував у безпорадному стані через свій фактичний стан здоров`я та ОСОБА_1 здійснювала за ним догляд.

Свідок ОСОБА_7 , яка є рідною сестрою позивача, вказала що ОСОБА_5 дуже хворів та позивач від нього не відходила, варила їсти. ОСОБА_1 працювала на городі дачі та і взагалі багато що робила як у хаті так на подвір`ї. Зазначила, що садовий будиночок почали будувати десь у 2000 році і його будівництво фактично не закінчувалося до дня смерті ОСОБА_5 та всі роботи ОСОБА_1 та ОСОБА_5 робили разом. Крім того на думку свідка, ОСОБА_5 перебував у безпорадному стані останні 5 років до смерті, а саме після операції після інфаркту. ОСОБА_5 часто хворів та лікувався у різних лікарнях.

Свідок ОСОБА_10 , яка є сусідкою позивача, вказала що проживає у с.Новоселівка Черкаського району Черкаської області з 2005 року та у ОСОБА_5 була хата, у якій ОСОБА_1 та ОСОБА_5 разом робили ремонт, а саме замінили вікна, підлогу. Свідок зазначила, що ОСОБА_5 часто скаржився на стан свого здоров`я та останні два роки перед смертю часто їздив у різні лікарні.

Свідок ОСОБА_9 , який є сусідом позивача, вказав що з 2009 року він почав проживати у с.Новоселівка Черкаського району Черкаської області. ОСОБА_5 почав будівництво будинка ще на початку 90-х років, садив садок. Потім вже разом із ОСОБА_1 вони разом продовжували будівництво дачі, всі роботи виконували разом. Вказав, що ОСОБА_5 скаржився на стан свого здоров`я, часто хворів.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, суд встановив наступні фактичні обставини справи.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно дост. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 від 06.03.2019 року, виданого Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси №711/6079/19 від 18 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 10 червня 2021 року, встановлено факт проживання однією сім`єю, як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 01.01.2004 року до моменту смерті останнього. Рішення суду набрало законної сили 01.04.2021 року.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №64616 від 18.01.2013 року за ОСОБА_5 зареєстровано право приватної власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку за кадастровим номером :07:001:0080, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,21га., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна .

Відповідно до висновку виготовленого на замовлення позивача ПП «Това» загальна ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки по АДРЕСА_1 становить 147200грн. без врахування ПДВ.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 СК України на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживала із ОСОБА_5 з 01.01.2004 року по день смерті ОСОБА_5 та 18.03.2013 року останнім було право власності на житловий будинок розташований у АДРЕСА_1 . Згідно показів свідків вбачається, що будівництво вказаного житлового будинку було розпочато померлим ОСОБА_5 ще орієнтовно у 1993 році, і даний факт не спростовується наданими позивачем доказами. На підставі вказаного, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що спірне домоволодіння АДРЕСА_1 побудовано, а відтак і фактично набуто у власність ще до 2004 року, є особистою приватною власністю спадкодавця в розумінні вимог статті 57 СК України. Позивачем не надано до до суду належних та переконливих доказів, того що спірний житловий будинок було розпочато та побудовано в період спільного її проживання разом із ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу. Сам лише факт здійснення реєстрації права власності на садовий будинок в 2013 році, тобто у період проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу, за умови його побудови до 2004 року, не може бути безумовною підставою для визнання даного будинку спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Вказана позиція узгоджується із висновками колегії суддів Цивільного суду Верховного Суду висловленими у постанові №363/4852/17 від 03.06.2020 року.

Крім того суд констатує, що позивачем не надано до суду будь-якої технічної документації на спірний будинок, архітектурно-планувальної характеристики побудованих будівель по АДРЕСА_1 із зазначенням дати побудови будівель, про відповідність вимогам даного класу споруд, доказів про введення будинку в експлуатацію, не надано доказів відсутності самочинного будівництва, а тому у суду відсутні достатні правові підстави вважати, що даний будинок не містить самочинного будівництва, враховуючи надані у судовому засіданні покази як позивача так і свідків щодо добудови та проведення ремонтних робіт у житловому будинку після реєстрації права власності від 18.03.2013 року.

На підставі вказаного та встановлених судом обставин, суд прийшов до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 у частині визнання спільним сумісним майном позивача та померлого ОСОБА_5 житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 та визнання за позивачем права власності на Ѕ частину вказаного домоволодіння. Тому, дані позовні вимоги є недоведеними, необгрунтованими і задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог у частині зміни черговості одержання права на спадкування, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень статті 1216ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом статті 1223ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зіст.1261 ЦК Україниу першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно дост. 1262 ЦК Україниу другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Статтею 1266 ЦК Українивизначено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Стаття 1259 ЦК України регулює черговість спадкування за законом, зокрема: спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині (частина перша статті 1259 ЦК України).

Частиною 2 ст.1259 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Отже, черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (частина перша статті 1259 ЦК України), або на підставі рішення суду (частина друга статті 1259 ЦК України).

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг.

Зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до статей 1261 - 1265 ЦК України.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Доказами безпорадності спадкодавця можуть бути документи, що підтверджують тяжкість стану здоров`я: виписки з історії хвороби, амбулаторні картки, висновки медичних закладів, документи про інвалідність тощо. Отже, безпорадність особи пов`язана саме зі станом її здоров`я.

Суд дослідивши надані позивачем письмові докази, а саме виписки із історій хвороби ОСОБА_5 , з яких вбачається, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 мав хворобу серця та неодноразово лікувався у кардіологічному відділенні, проте вказані медичні документи не свідчать, що внаслідок хвороби ОСОБА_5 перебував у безпорадному стані. Згідно показів свідків, вбачається, що ОСОБА_5 дійсно хворів, проте міг сам забезпечувати свої особисті потреби, пересувався без сторонньої допомоги, міг сам залишатися вдома на цілу добу у той час, коли ОСОБА_1 була на роботі або їздила у справах. Померлий ОСОБА_5 не мав групи інвалідності. Висновків медичних закладів чи висновків експерта про наявність безпорадного стану у ОСОБА_5 - позивачем до суду не надано. Тому у суду відсутні обгрунтовані та беззаперечні підстави вважати, що ОСОБА_5 перебував у безпорадному стані. Тому, суд вважає дані позовні вимоги позивачки також необгрунтованими і недоведеними та такими, що не підлягають до задоволення.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Дослідивши наявні письмові докази, враховуючи надані сторонами пояснення, покази свідків, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є не обґрунтованими, не доведеними та не підтверджені належними доказами, а тому не підлягають до задоволення у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на нерухоме майно та зміну черговості одержання права на спадкування відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення виготовлений 22 грудня 2021 року.

Суддя: О. М. Суходольський