КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/5032/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2373/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Мостової Г.І., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2020 року у складі судді Муранової-Лесів І.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення матеріальної допомоги,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом у якому просив стягнути з державного підприємства обслуговування повітряного руху України (далі ДП «Украерорух» ) на користь позивача заборгованість з виплати матеріальної допомоги у зв`язку із звільненням за власним бажанням в розмірі 20 посадових окладів в сумі 469 600 грн.

Позов обґрунтований тим, що 09.10.2000 року по 24.03.2020 року ОСОБА_1 безперервно працював на різних посадах у ДП «Украерорух».

Зазначив, що позивач був прийнятий на роботу після виходу на пенсію. При прийнятті на роботу був ознайомлений з колективним договором.

17.03.2020 року ОСОБА_1 подав заяву про звільнення за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, у якій також просив виплатити матеріальну допомогу відповідно до п. 6.25.4 Колективного договору.

Наказом від 18.03.2020 року № 359/о звільнений з підприємства з 24.03.2020 року. Щодо виплати матеріальної допомоги відповідачем було повідомлено, що у зв`язку зі складним фінансовим становищем у підприємства немає можливості виплатити матеріальну допомогу.

Враховуючи даний лист, повторно звернувся до відповідача з вимогою виплатити матеріальну допомогу, погоджуючись на виплату такої допомоги поетапно згідно графіку. Внаслідок чого, отримав відповідь від 28.05.2020 року № 1-23.2/6419/20 якою повідомлялося, що після підписання договору з підприємством буде виплачено на протязі 10 днів лише один посадовий оклад, а інша сума - за узгодженим графіком на протязі декількох років, починаючи з 2021 року.

Вважає, що відповідачем порушуються вимоги законодавства України щодо виплати всіх належних сум при звільненні, а тому просить стягнути матеріальну допомогу при звільненні за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, відповідно до умов п.6.25.4 колективного договору, в розмірі 20 посадових окладів, виходячи з розміру його посадового окладу в розмірі 23 480 грн., що становить 469 600 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній сказі ДП «Украерорух» посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Зазначено, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки доказам наданим Украерорухом на підтвердження обставин вказаних у відзиві, а саме відсутності фінансової можливості підприємства здійснювати додаткові (понад ті, що передбачені законодавством) виплати за колективним договором, що передбачені зокрема розділом 6 Колективного договору, пунктом 14.1 якого передбачено, що «усі виплати, пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм, здійснюються за рахунок власних коштів підприємства (за їх наявності). Отже, наявність власних коштів у підприємства - пряма умова виконання умов розділу 6, у тому числі пункту 6.25.2. колективного договору.

Також суд першої інстанції не дослідивши належним чином всі докази по даній справі, постановив рішення, яке суперечить вимогам щодо законності та обґрунтованості рішення, оскільки ґрунтується на припущеннях, зокрема щодо наявності власних коштів на рахунку відповідача, не взявши при цьому до уваги твердження відповідача про те, що протягом звітного періоду підприємство не отримувало прибутку, а навпаки несло величезні збитки.

Така позиція суду при постановленні рішення суперечить вимогам ст. 263 ЦПК України. Адже, згідно п. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ДП «Украерорух» посилався на постанову Верховного Суду у справі №640/19162/16-ц від 11.03.2019 року, з якої убачається що виплата одноразової допомоги відповідно до колективного договору можлива у разі наявності фінансової можливості. У свою чергу на підприємстві відповідача була відсутня фінансова можливість виплати такої одноразової допомоги, а тому відповідальність підприємства, передбачена статтею 117 КЗпП України, на неї не розповсюджується.

За змістом вказано, що адміністрація підприємства не відмовляється здійснювати виплати матеріальної допомоги, однак зважаючи на брак коштів, пропонує певну розстрочку такої виплати, яка не погіршує законодавчо визначені гарантії, тому внесення такого пункту до колективного договору законодавством не заборонено.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Вислухавши пояснення Бохана О.Г. в інтересах ДП «Украерорух», який просив апеляційну скаргу задовольнити, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 , який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 09 жовтня 2000 року по 24 березня 2020 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, після виходу на пенсію, зокрема працював на різних посадах Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух), що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 11-15т. 1).

Згідно довідки № 799, виданої 15.09.2020 року Бориспільським відділом обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління у Київській області Пенсійного фонду України, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Бориспільському відділі обслуговування громадян (сервісний центр) ПФУ Київської області і отримує пенсію за вислугу років з 29.12.99 року і по теперішній час, що також підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданим 17.02.2000 року (а.с. 175,176 т.1).

17.03.2020 року позивачем було подано заяву про звільнення за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, в якій також просив виплатити матеріальну допомогу на підставі п. 6.25.4 Колективного договору Украероруху (а.с. 5 т.1 ).

18 березня 2020 року ДП обслуговування повітряного руху України видано наказ № 359/о, яким наказано: звільнити ОСОБА_1 з роботи 24 березня 2020 року за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України. Виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 1 календарний день невикористаної щорічної відпустки. (а. с. 6). Питання щодо виплати матеріальної допомоги на підставі п. 6.25.4 Колективного договору Украероруху, в редакції, чинній на момент звільнення позивача, в зазначеному наказі вирішено не було.

Так, ДП обслуговування повітряного руху України листом від 19.03.2020 року за № 1-23-1.2/2558/20 повідомило позивача, що у зв`язку зі складним фінансовим станом підприємства та відсутністю наявних коштів на сьогодні немає можливості надання матеріальної допомоги у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (п. 6.25.2 КД) та при звільненні працівників пенсійного віку за власним бажанням, у яких на прийомі на роботу в Підприємство була оформлена пенсія (п. 6.25.4 КД) (а.с. 7 т.1).

23.03.2020 року позивач звернувся з заявою до ДП обслуговування повітряного руху України з повторною вимогою виплатити матеріальну допомогу, у якій також зазначив, що погоджується на виплату нарахованої йому матеріальної допомоги при звільненні відповідно до погодженого з ним графіку. (а.с. 8 т.1).

У відповідь на вказану заяву, ДП обслуговування повітряного руху України листом від 28.05.2020 р. за № 1-23.2/6419/20 повідомило позивача, що на підставі рішення засідання постійної комісії з проведення колективних переговорів та розгляду змін і доповнень до Колективного договору від 19.05.2020 року виплата матеріальної допомоги буде здійснюватися на основі договору між працівником та адміністрацією. Відповідно до договору виплата матеріальної допомоги буде надаватися за наступною схемою: 1 посадовий оклад - протягом 10 банківських днів з дати початку дії договору, залишок суми матеріальної допомоги - за узгодженим графіком. Для підписання договору на виплату матеріальної допомоги потрібно звернутися до адміністрації не пізніше 01.07.2020 за умови відсутності судового спору з підприємством з цього питання. (а.с. 9 т.1).

Як установлено судом першої інстанції, що відповідачем не заперечувалось, станом на день звернення з позовом до суду, 02.07.2020 року, не було проведено виплату матеріальної допомоги, передбаченої умовами договору.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , районний суд виходив з підстав їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Матеріалами справи доведено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 09 жовтня 2000 року по 24 березня 2020 року.

Відповідно до п. 6.25.4 Колективного договору (зі змінами та доповненнями протягом 2015-2020 років, в редакції яка вступила в дію з 01.02.2020 та діяла на момент звільнення позивача), при звільненні працівників пенсійного віку за власним бажанням, у яких при прийомі на роботу в Підприємство була оформлена пенсія, адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі:

- при стажі безперервної роботи на Підприємстві повних 10 років - 6 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом;

- за кожний повний рік роботи понад 10 років - по 2 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом за кожний рік.

У цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не має перевищувати 20 посадових окладів.

20 травня 2020 року у дію вступив колективний договір укладений між адміністрацією Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та профспілками в новій редакції (а. с. 170-173 т.1).

Отже, безперервний стаж роботи позивача на державному підприємстві становить повних 19 років, а тому відповідач при звільненні ОСОБА_1 у зв`язку з виходом на пенсію, зобов`язаний був виплатити 469 600 грн. передбаченої умовами колективного договору матеріальної допомоги.

Згідно ст. 10, а також ч. 1 та ч. 3 ст. 13 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 5 Закону України "Про колективні договори і угоди" умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Положеннями ст. 14 Закону України "Про колективні договори і угоди" встановлено, що зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком районного суду, що зміни до колективного договору вступили в дію з 20 травня 2020 року, в той час як позивач був звільнений з роботи 24 березня 2020 року, а тому на спірні правовідносини зазначені зміни до колективного договору не поширюються.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України вихідна допомога виплачується працівникові при припиненні трудового договору з певних підстав. Однак підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно із законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників (частина перша статті 9-1 КЗпП України). Отже, оскільки законодавство встановлює мінімальні гарантії щодо виплати вихідної допомоги, то більший, ніж визначений у КЗпП України, її розмір може бути встановлений, зокрема, у колективному договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

З аналізу вказаної норми вбачається, що в день звільнення працівнику мають бути виплачені усі без виключення належні до виплати суми, незалежно від того, чи входять такі виплати до системи оплати праці, чи ні.

Положення ст. 117 КЗПП України передбачають, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В зазначеній нормі також відсутнє будь-яке посилання на те, що така санкція

стосується лише заробітної плати чи іншого нарахування, що входить до системи оплати праці. Така санкція застосовується у випадку невиплати будь-якої належної працівнику суми у день звільнення.

Під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі N 810/451/17 та від 26 лютого 2020 року у справі N 821/1083/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, враховуючи п. 6.25.4 Колективного договору (зі змінами та доповненнями протягом 2015-2020 років, в редакції яка вступила в дію з 01.02.2020 та діяла на момент звільнення) позивач ОСОБА_1 має право на нарахування та отримання матеріальної допомоги у розмірі 20 посадових окладів, що становить 469600 грн., виходячи з розміру осадового окладу останнього в розмірі 23 480 грн., що підтверджується довідкою N 4.3-21-116, виданої 05.05.2020 року ДП обслуговування повітряного руху України (Украерорух) (а. с. 10).

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення не підлягає скасуванню, як таке, що ухвалене з додержанням вимог закону, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді: