Справа № 201/6791/21
Провадження № 2/201/2821/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Батманової В.В.

за участю секретаря Ткаченко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_3 , починаючи з 29.09.89 на підставі Ордеру на житлове приміщення № 4213, виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів на підставі протоколу засідання комісії з обміну житлової площі за № 39 від 27.09.89, з 1989 року і станом на теперішній час проживає за адресою: АДРЕСА_1 . До 1989 року ОСОБА_1 , та її батьки ОСОБА_4 (батько) та ОСОБА_5 (мати), разом з ОСОБА_2 проживали та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 є рідним братом батька позивача ОСОБА_4 . Так, з моменту видачі ордеру у 1989 року сплату всіх комунальних платежів, експлуатаційних витрат тощо відносно цієї квартири справляв батько позивача ОСОБА_4 та по досягненню повноліття позивач як мешканець даної квартири. ОСОБА_2 у даній квартирі майже не проживав та у 2013 році ОСОБА_2 після відбування покарання в Солонянській виправній колонії № 21 УДД України з питань виконання покарань в Дніпропетровській області, повернувся до м. Дніпро. З цього моменту ОСОБА_2 вже остаточно припинив проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Фактично жодного відношення до цього об`єкту нерухомості з того моменту він не мав. Питанням приватизації квартири ані позивач, ані її сім`я не займалися. При цьому, приблизно на початку грудня 2019 року позивач, отримавши через юриста інформаційну довідку з ДРРПНМ, випадково дізналась, що дану квартиру 09.10.2017 було зареєстровано реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Логвіновою Л.І. в даному реєстрі та присвоєно номер об`єкта нерухомого майна 101. Підставою виникнення права власності зазначено свідоцтво про право власності, серія та номер: 46Ж-17, видане 22.09.2017 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради. Одноособовим власником майна вказано ОСОБА_2 . Внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 було завдано шкоди інтересам Позивача, як законному користувачу та мешканцю даної квартири.

У зв`язку з викладеним позивач просить суд припинити право власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101: квартиру загальною площею 45.7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстроване за рішенням і записом про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 37566204 від 13 жовтня 2017 року, прийнятим державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Логвіновою Людмилою Іванівною.

Позивач надала заяву в якій просила розглядати справу без її участі не заперечувала проти винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання повідомлявся за останнім відомим місцем проживання, згідно відповіді ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 23.02.2021 (а.с. № 33).

Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом відповідач в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом надання заперечень проти позову.

Враховуюч и, що відповідач виходячи з положень та п.4 ч. 8, ч.11 ст.128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи , в судове засідання не з`явився, згідно до ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України та ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи 16.12.2021 здійснювався за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у відповідності до вимог ст.89 ЦПК України, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

ОСОБА_3 , починаючи з 29.09.89 на підставі ордеру на житлове приміщення № 4213, виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів на підставі протоколу засідання комісії з обміну житлової площі за № 39 від 27.09.89, з 1989 року і станом на теперішній час проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

До 1989 року ОСОБА_1 , та її батьки ОСОБА_4 (батько) та ОСОБА_5 (мати), разом з ОСОБА_2 проживали та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, з моменту видачі ордеру у 1989 року сплату всіх комунальних платежів, експлуатаційних витрат тощо відносно цієї квартири справляв батько позивача ОСОБА_4 та по досягненню повноліття позивач як мешканець даної квартири.

ОСОБА_2 є рідним братом батька позивача ОСОБА_4 та у даній квартирі майже не проживав, та у 2013 році ОСОБА_2 після відбування покарання в Солонянській виправній колонії № 21 УДД України з питань виконання покарань в Дніпропетровській області, повернувся до м. Дніпро. З цього моменту ОСОБА_2 вже остаточно припинив проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Фактично жодного відношення до цього об`єкту нерухомості з того моменту він не мав.

Питанням приватизації квартири ані позивач, ані її сім`я не займалися. При цьому, приблизно на початку грудня 2019 року позивач, отримавши через юриста інформаційну довідку з ДРРПНМ, випадково дізналась, що дану квартиру 09.10.2017 було зареєстровано реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Логвіновою Л.І. в даному реєстрі та присвоєно номер об`єкта нерухомого майна 101. Підставою виникнення права власності зазначено свідоцтво про право власності, серія та номер: 46Ж-17, видане 22.09.2017 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради. Одноособовим власником майна вказано ОСОБА_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.02.2021 визнано недійсним свідоцтво про право власності, серія та номер 46-К-17, видане 22 вересня 2017 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради на ОСОБА_2 . Визнано неправомірним та скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення і запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 37566204 від 13 жовтня 2017 року, прийняте державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Логвіновою Людмилою Іванівною, на підставі якого було зареєстровано за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101: квартира загальною площею 45.7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_3 .

Вказане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

Відповідно до частини 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Та у відповідності до статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Правовідносини щодо здійснення державної реєстрації регулюються, зокрема Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - це єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав. Таким чином, державна реєстрація права власності на нерухоме майно є за своєю суттю визнанням з боку держави публічно-правового інтересу у встановленні приналежності нерухомого майна конкретній особі. Державна реєстрація прав покликана служити забезпеченням стабільності обороту нерухомості, оскільки остання має не тільки майнову, а й соціальну значимість. Подібна стабільність досягається шляхом винесення операцій та інших дій з нерухомістю за рамки приватних інтересів сторін, а також створення особливої, єдиної інформаційної системи, дозволяє всім суб`єктам права отримувати виключно і єдино достовірні дані про правовий статус того чи іншого об`єкта.

Так, ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема визначає, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і по даних/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 26 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» , ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсним чи скасування документів , на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припинення цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Згідно Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С.О.(суддя доповідач), Олійник А.С., Ступак О.В. від 16.09.2020 року у справі №352/1021/19 :

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судом апеляційної інстанції оскарженої постанови у справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець застеріг, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Згідно Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19:

6.16. У розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судом апеляційної інстанції оскарженої постанови у справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Враховуючи викладене, суд вважає, що існують всі підстави для того, щоб задовольнити позов та припинити право власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101: квартиру загальною площею 45.7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстроване за рішенням і записом про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 37566204 від 13 жовтня 2017 року, прийнятим державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Логвіновою Людмилою Іванівною.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 172, 345 ЦК України, ст ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, ч. 1 ст. 274, ч. 5 ст. 279, ч.4 ст.223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101: квартиру загальною площею 45.7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстроване за рішенням і записом про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 37566204 від 13 жовтня 2017 року, прийнятим державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Логвіновою Людмилою Іванівною.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя В.В. Батманова