Ухвала

26 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 754/1660/20

провадження № 61-2397ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А, Черняк Ю. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 26 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі по тексту - КП «Київтеплоенерго») про захист прав споживачів, в якому з урахуванням уточнень просив суд: визнати дії КП «Київтеплоенерго» щодо зняття з обліку вузла комерційного обліку теплової енергії (теплолічильника) квартири АДРЕСА_1 та неврахування його показань при розрахунках за послуги з постачання теплової енергії (опалення) квартири незаконним та такими, що порушують його права споживача;

зобов`язати КП «Київтеплоенерго» здійснювати йому, як споживачу, індивідуальний облік спожитої теплової енергії за показаннями вузла комерційного обліку (теплолічильника) квартири АДРЕСА_1 починаючи з початку опалювального сезону 2019-2020 років, тобто з 15 жовтня 2019 року;

зобов`язати КП «Київтеплоенерго» здійснювати за ним, як споживачем, розрахунки за спожиту теплову енергію на підставі показань вузла комерційного обліку (теплолічильника) квартири АДРЕСА_1 , починаючи з початку опалювального сезону 2019 року;

зобов`язати КП «Київтеплоенерго», як виконавця послуг, за власний рахунок здійснити повірку вузла комерційного обліку (теплолічильника) квартири АДРЕСА_1 в порядку та терміни, що передбачені діючим законодавством України, оскільки ним, як споживачем до 01 жовтня 2019 року в складі тарифу за опалення належним чином оплачено відповідачу, як виконавцю, витрати, пов`язані з встановленням, обслуговуванням та заміною лічильників тепла (вузла комерційного обліку теплової енергії).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконними дії КП «Київтеплоенерго» щодо зняття з обліку вузла розподільного обліку теплової енергії (теплолічильника) квартири АДРЕСА_1 та неврахування показань ОСОБА_1 при розрахунках за послуги з постачання теплової енергії (опалення) квартири.

Зобов`язано КП «Київтеплоенерго» здійснити ОСОБА_1 індивідуальний облік спожитої теплової енергії за період 2019-2020 років за показаннями вузла розподільного обліку (теплолічильника) квартири АДРЕСА_1 , починаючи з 15 жовтня 2019 року.

Зобов`язано КП «Київтеплоенерго» здійснити з ОСОБА_1 розрахунок за спожиту теплову енергію на підставі показань вузла розподільного обліку (теплолічильника) квартири АДРЕСА_1 , починаючи з 15 жовтня 2019 року.

Зобов`язано КП «Київтеплоенерго» здійснити повірку вузла розподільного обліку (теплолічильника) квартири АДРЕСА_1 у порядку та терміни, передбачені діючим законодавством.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 січня 2020 року апеляційну скаргу адвоката Гушула С. В., подану в інтересах Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», задоволено.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 липня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У лютому 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скаргаОСОБА_1 , на постанову Київського апеляційного суду від 26 січня 2020 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 липня 2020 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

вцивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та

у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених

у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;

2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду;

4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору у цій справі є вимоги, заявлені з підстав порушення відповідачем положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону і окремого визнання її такою не потребує.

При цьому згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.

Підстави, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 , подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 5 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 26 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк