ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 638/4192/20

провадження № 22-ц/818/6324/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 липня 2021 року, ухвалене у складі судді Шишкіна О.В., -

установив:

Двадцять третього березня 2020 року Вельковський Станіслав Володимирович, який діяв в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі ТОВ) «ОТП Факторинг Україна», звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 176 096 грн 57 коп, з яких: пеня 6453 грн 54 коп за кредитним договором № ML 702/233/2007 від 02.08.2007 (надалі Договір кредиту 2), відсотки річні 23049 грн 83 коп за Договором кредиту 2, інфляційні втрати 146 593 грн 20 коп за Договором кредиту 2, та 16480 грн 69 коп, з яких: пеня за кредитним договором № ML 702/174/2006 від 15.09.2006 (надалі Договір кредиту 1) 603 грн 98 коп, відсотки річні за Договором кредиту 1 2157 грн 21 коп, інфляційні втрати 13719 грн 50 коп за Договором кредиту 2. Всього ТОВ просило стягнути з ОСОБА_1 192 577 грн 26 коп.

В обґрунтування позову послався на те, що 15.09.2006 між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є акціонерне товариство «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ) та ОСОБА_1 був укладений Договір кредиту 1. 02.08.2007 року між Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "ОТП Факторинг Україна" та ОСОБА_1 був укладений Договір кредиту 2. За умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а ТОВ прийняло право вимоги за Договором кредиту 1 і Договором кредиту 2. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова у справі №2-5300/10 від 26 листопада 2010 року з ОСОБА_1 на користь ТОВ стягнута заборгованість за Договором кредиту 1 в сумі 43516 грн 64 коп. та за Договором кредиту 2 в сумі 124121 грн 70 коп. Рішення набрало законної сили та є не виконаним. Заборгованість ОСОБА_1 за Договором кредиту 2 склала 83044 грн 79 коп, за Договором кредиту 1 7772 грн 14 коп. Оскільки Відповідач свого грошового зобов`язання не виконав, то ці зобов`язання не припинилися. За таке невиконання відповідач несе цивільно-правову відповідальність, передбачену законом.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 липня 2021 року позовні вимоги ТОВ задоволені частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ три відсотки річних та інфляційні втрати за несвоєчасне виконання судового рішення у розмірі 185519 грн 74 коп і 2782 грн 57 коп. судового збору. У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено з огляду на їх необґрунтованість.

Судове рішення мотивоване тим, що матеріалами справи доведене стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ заборгованості за Договорами кредиту 1 і 2 у розмірі 167 638 грн 34 коп. та невиконання боржником рішення Дзержинського районного суду м. Харкова у справі №2-5300/10 від 26 листопада 2010 року про стягнення такої заборгованості в повному обсязі. Станом на 10.03.2020 залишок заборгованості за Договором кредиту 2 склав 73390 грн 82 коп., за Договором кредиту 1 4529 грн 63 коп. Суд погодився з наданим ТОВ розрахунком заборгованості ОСОБА_1 з інфляційних втрат та трьох процентів річних, оскільки він був обґрунтованим, його розмір підтверджений належними та допустимими доказами, а відповідач, на виконання свого процесуального обов`язку, не надав належних і неспростовних доказів на спростування доводів позивача. У стягненні пені за Договорами кредиту 1 і 2 відмовлено, оскільки наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Строк дії договору у такому випадку змінюється з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. Рішення суду від 26.11.2010 №2-5300/10 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 засвідчив указані вище зміни. І право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про стягнення заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення пені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не був повідомлений про час та місце розгляду справи 20.07.2021 в установленому законом порядку. Тому посилання суду на зазначену обставину в оскаржуваному рішенні суду є помилковим. ОСОБА_1 були позбавлені можливості заявити клопотання та подати відповідні заяви, окрім відзиву на позовну заяву, зокрема, подати заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності. ТОВ не довело належними і допустимими доками, що до нього перейшло право вимоги за Договорами кредиту 1 і 2, бо позивач не надав до суду належним чином засвідчених копій. А засвідчені копії не містять дати такого засвідчення.

Також в апеляційній скарзі відповідач просить застосувати наслідки спливу строків позовної давності до заявлених ТОВ вимог. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова у справі №2-5300/10 від 26 листопада 2010 року з ОСОБА_1 на користь ТОВ стягнута заборгованість за Договором кредиту 1 в сумі 43516 грн 64 коп. та за Договором кредиту 2 в сумі 124121 грн 70 коп. Цим же рішенням ТОВ надане право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. ТОВ, звернувшись до відділу державної виконавчої служби з вимогою стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти, що позбавило права позивача вимагати у ОСОБА_1 повернення будь-яких інших коштів, крім тих, що визначені рішенням у справі № 2-5300/10.

Суд першої інстанції також не перевірив, хоча про це зазначалося у відзиві на позовну заяву, що заборгованість за Договором кредиту 1 в межах виконавчого провадження погашена в повному обсязі, заборгованість за Договором кредиту 2 перебуває у процесі погашення. Щомісяця з заробітної плати ОСОБА_1 утримується частина доходу для погашення заборгованості.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

ОСОБА_1 посилається в апеляційній скарзі на те, що він про час та місце розгляду справи 20.07.2021 в суді першої інстанції повідомлений не був.

Згідно з ч. 5 ст.128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Частиною 6 ст.128 ЦПК України передбачено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Таким чином, про належне повідомлення особи про час і місце розгляду справи у цьому випадку може свідчити лише розписка.

Днем вручення судової повістки є: 1)день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси ( ч. 8 ст. 128 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі №296/9824/19 (провадження №61-13685св20).

В матеріалах цивільної справи № 638/4192/20 відсутні докази того, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлених про розгляд справи в суді першої інстанції 20.07.2021.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки-повідомлення, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також порушенням вимог статей 128, 130 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції порушив право відповідача знати про час і місце судового засідання, що є порушенням права на доступ до правосуддя та порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 грудня 2019 року у справі№ 922/4508/16.

З огляду на вищевикладене судова колегія уважає, що наявні передбачені п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України підстави для скасування рішення суду від 20.07.2021 та ухвалення у справі нового судового рішення.

Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, 15.09.2006 між АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ) та ОСОБА_1 був укладений Договір кредиту 1 (а.с. 36-39). 02.08.2007 між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Факторинг Україна", та ОСОБА_1 був укладений Договір кредиту 2 (а.с. 40-43). Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а ТОВ прийняло право вимоги за Договорами кредиту 1 і 2 (а.с. 50-57).

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №2-5300/10 від 26 листопада 2010 року з ОСОБА_1 на користь ТОВ стягнута заборгованість за Договором кредиту 1 в сумі 43516 грн 64 коп і за Дговором кредиту 2 в сумі 124121 грн 70 коп (а.с. 44-48). Рішення набрало законної сили та є чинним.

З наданого ТОВ розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 10.03.2020 заборгованість ОСОБА_1 за Договором кредиту 1 складає 7772 грн 14 коп., з яких 4529 грн 63 коп. залишок заборгованості за кредитом, 3242 грн грн 51 коп. пеня за прострочення зобов`язань (а.с. 49); заборгованість ОСОБА_1 за Договором кредиту 2 станом на 10.03.2020 складає 83 651 грн 45 коп, з яких 73 390 грн 82 коп. залишок заборгованості за кредитом, 10 260 грн 63 коп пеня за прострочення виконання зобов`язань (а.с. 49 зворот).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що станом на час подачі позову у цивільній справі № 638/4192/20 заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ за Договором кредиту 1 складає 4529 грн 63 коп, за Договором кредиту 2 73 390 грн 82 коп.

Посилання ОСОБА_1 на виконання обов`язку по поверненню кредитних коштів за Договором кредиту 1 та часткове виконання Договору кредиту 2 не доведені позивачем. Наявна у матеріалах справи довідка Департаменту капітального будівництва Харківської обласної державної адміністрації № 101 від 05.04.2021, з якої вбачається, що на рахунок Дзержинського ВДВС згідно з постановами ВП № 52617426 від 08.11.2016 і ВП № 52617564 від 08.11.2016 з заробітної плати ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» утримуються коштів, доводів апелянта не доводить. В указаній довідці відсутні дані про те, що зазначені виконавчі провадження відкриті на виконання рішення суду у справі № 2-5300/10, дані про залишок заборгованості за кожним із виконавчих проваджень.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України)).

За приписами частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що «припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року в справі № 296/10217/15-ц (провадження N 14-727цс19) зазначено, що «оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти».

Оскільки матеріалами цивільної справи № 638/4192/20 доведено, що станом на 10.03.2020 у ОСОБА_1 перед ТОВ існує заборгованість за рішенням суду у справі № 2-5300/10 в розмірі 4529 грн 63 коп. за Договором кредиту 1 і 73 390 грн 82 коп. за Договором кредиту 2, ТОВ має право вимагати у ОСОБА_1 сплати на свою користь інфляційних втрат і трьох відсотків річних з часу виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання 26.11.2020 і до звернення до суду з цим позовом.

Але суд першої інстанції помилково погодився із наведеним ТОВ у позовній заяві розрахунком заборгованості трьох відсотків річних та інфляційних втрат за Договорами кредиту 1 і 2, оскільки зазначені суми в позовній заяві обраховані виходячи з розміру заборгованості за Договором кредиту 1 7772 грн, за Договором кредиту 2 83 044 грн. Як зазначалось вище, до складу цих сум входить розмір пені та основної заборгованості за кредитом. А при визначенні бази для нарахування штрафних санкцій, передбачених статтею 625 ЦК України, пеня не враховується.

При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) зазначено: «до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням, і є датою, коли зобов`язання відповідачів перед банком за кредитним договором припинилося. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Таким чином, помилковим є висновок колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду про те, що перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, спливає через три роки після дати набрання законної сили судовим рішенням про стягнення кредитної заборгованості. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову».

Як установлено судом апеляційної інстанції вище, розглянувши 20.07.2021 позов ТОВ за відсутності належним чином повідомленого ОСОБА_1 , суд першої інстанції позбавив його можливості заявити про застосування наслідків спливу строків позовної давності. Тому Харківський апеляційний суд ураховує заявлене ОСОБА_1 клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності, викладене в апеляційній скарзі (а.с. 96-98).

Таким чином, з ОСОБА_1 належить стягнути інфляційні втрати та три відсотки річних за невиконання ним рішення суду від 26.11.2010 в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ заборгованості за Договором кредиту 1 і за Договором кредиту 2 за період з 23.03.2017 по 31.01.2020 ( в межах заявлених позовних вимог).

Три відсотки річних за Договором кредиту 2 за період з 23.03.2017 по 31.01.2020 з розміру заборгованості 73 390 грн 82 коп. складуть 5 368 грн 58 коп. (73390,82*3*890 днів прострочення/365/100). Інфляційні втрати за цей же період складуть 17 011 грн 80 коп. (березень 2017 р. - 101.8%, квітень 2017 р. - 100.9%, травень 2017 р. - 101.3%, червень 2017 р. - 101.6%, липень 2017 р. - 100.2%, серпень 2017 р. - 99.9%, вересень 2017 р. - 102%, жовтень 2017 р. - 101.2%, листопад 2017 р. - 100.9%, грудень 2017р.- 101%,січень 2018р.-101.5%, лютий 2018 р. - 100.9%, березень 2018 р. - 101.1%, квітень 2018 р. - 100.8%, травень 2018 р. - 100%, червень 2018 р. - 100%, липень 2018 р. - 99.3%, серпень 2018 р. - 100%, вересень 2018 р. - 101.9%, жовтень 2018 р. - 101.7%, листопад 2018 р. - 101.4%, грудень 2018 р. - 100.8%, січень 2019 р. - 101%, лютий 2019 р. - 100.5%, березень 2019 р. - 100.9%, квітень 2019 р. - 101%, травень 2019 р. - 100.7%, червень 2019 р. - 99.5%, липень 2019 р. - 99.4%, серпень 2019 р. - 99.7%, вересень 2019 р. - 100.7%, жовтень 2019 р. - 100.7%, листопад 2019 р. - 100.1%, грудень 2019 р. - 99.8%, січень 2020 р. -100.2%) .

Три відсотки річних за Договором кредиту 1 за період з 23.03.2017 по 31.01.2020 з розміру заборгованості 4529 грн 63 коп. складуть 331 грн 34 коп. (4529,63*3*890 днів прострочення/365/100). Інфляційні втрати за цей же період складуть 1 049 грн 82 коп. (березень 2017 р. - 101.8%, квітень 2017 р. - 100.9%, травень 2017 р. - 101.3%, червень 2017 р. - 101.6%, липень 2017 р. - 100.2%, серпень 2017 р. - 99.9%, вересень 2017 р. - 102%, жовтень 2017 р. - 101.2%, листопад 2017 р. - 100.9%, грудень 2017 р. - 101%, січень 2018 р. - 101.5%, лютий 2018 р. - 100.9%, березень 2018 р. - 101.1%, квітень 2018 р. - 100.8%, травень 2018 р. - 100%, червень 2018 р. - 100%, липень 2018 р. - 99.3%, серпень 2018 р. - 100%, вересень 2018 р. - 101.9%, жовтень 2018 р. - 101.7%, листопад 2018 р. - 101.4%, грудень 2018 р. - 100.8%, січень 2019 р. - 101%, лютий 2019 р. - 100.5%, березень 2019 р. - 100.9%, квітень 2019 р. - 101%, травень 2019 р. - 100.7%, червень 2019 р. - 99.5%, липень 2019 р. - 99.4%, серпень 2019 р. - 99.7%, вересень 2019 р. - 100.7%, жовтень 2019 р. - 100.7%, листопад 2019 р. - 100.1%, грудень 2019 р. - 99.8%, січень 2020 р. -100.2%).

Відповідно до ч.2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги про неналежне засвідчення ТОВ копій документів, доданих до апеляційної скарги, не свідчать про ухвалення у зв`язку з цим протиправного рішення. Тому не є підставою для відмови ТОВ у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Отже, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення суду від 20.07.2021 скасувати, ухваливши нове судове рішення. Позов ТОВ до ОСОБА_1 належить задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ 23 761 грн 54 коп. трьох відсотків річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання судового рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За результатами перегляду рішення суду від 20.07.2021 в апеляційному порядку, позов ТОВ до ОСОБА_1 визнаний обґрунтованим на 12,34%. При подачі позовної заяви ТОВ сплатило 2888 грн 42 коп. судового збору, тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ належить стягнути 356 грн 43 коп. судового збору.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена на 87,19%, при подачі апеляційної скарги відповідач сплатив 4332,64 грн (а.с. 95), тому з ТОВ на користь ОСОБА_1 належить стягнути 3 777 грн 63 коп. судового збору.

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, з ТОВ на користь ОСОБА_1 належить стягнути 3 421 грн 20 коп. судових витрат (3777,63-356,43).

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 липня 2021 року в частині відмови ТОВ стягнути з ОСОБА_1 пеню та відсотки сторонами не оскаржувалося, тому Харківським апеляційним судом в цій частині не переглядалося.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 липня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за порушення строків виконання рішення суду задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 5 699 (п`ять тисяч шістсот дев`яносто дев`ять) гривень 92 (дев`яносто дві) копійки трьох відсотків річних і 18 061 (вісімнадцять тисяч шістдесят одну) гривню 62 (шістдесят дві) копійки інфляційних втрат за невиконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова у справі №2-5300/10 від 26 листопада 2010 року.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_1 3 421 (три тисячі чотириста двадцять оду) гривню 20 (двадцять) копійок судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 22 грудня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук