ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Лаченкової О.В., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Солодової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 жовтня 2020 року про виправлення помилок у виконавчих листах та поновлення строку на пред`явлення до виконання виконавчих листів у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання договору поруки недійсним та визнання договору поруки припиненим та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про розірвання кредитного договору,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 жовтня 2020 року заяву АТ КБ "ПриватБанк" задоволено; виправлено помилку у виконавчих листах у справі № 0417/11819/2012 (2/202/334/13), виданих Індустріальним районним судом м. Дніпропетровськ 13.12.2017 року на виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.01.2014 року в частині стягнення з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 69 438,75 доларів США, яка складається з: 37 695, 06 доларів США - заборгованість за кредитом; 24 007,39 доларів США - проценти за користування кредитом, а також судового збору по 850 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи по 60 грн. з кожного, зазначивши дату набрання чинності відповідного судового рішення як «21.01.2014 року» замість «14.11.2017 року» та строк пред`явлення виконавчого документа до виконання як «21.01.2017 року» замість «14.11.2020 року».

Поновлено АТ КБ «Приватбанк» строк на пред`явлення до виконання виконавчих листів у справі № 0417/11819/2012 (2/202/334/13), виданих Індустріальним районним судом м. Дніпропетровськ 13.12.2017 року на виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.01.2014 року в частині стягнення з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 69 438,75 доларів США, яка складається з: 37 695, 06 доларів США - заборгованість за кредитом; 24 007,39 доларів США - проценти за користування кредитом, а також судового збору по 850 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи по 60 грн. з кожного.

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з апеляційною скаргою, в якій просили ухвалу суду скасувати.

В своїй апеляційній скарзі апелянти посилаються на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Інші учасники процесу своїм правом щодо подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Судом встановлено, що в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору поруки недійсним та договору поруки таким, що припинив дію, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про розірвання кредитного договору.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.07.2013 року у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відмовлено. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.01.2014 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.07.2013 року скасовано в частині відмови ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову в частині вимог до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково: стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 69 438, 75 доларів США, що визначена станом на 30.09.2011 року та складається з наступного: 37 695, 06 доларів США заборгованості за кредитом; 24 007,39 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом; 7 736, 30 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у сумі 200 грн., вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.07.2014 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.01.2014 року у частині вирішення позову ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення пені та стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором у сумі 200 грн. скасовано та справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.10.2014 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.07.2013 року в частині вирішення позову ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення пені та стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором у розмірі 200 грн. скасовано та ухвалено нове рішення. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості по пені станом на 30 вересня 2011 року у розмірі 13 020, 55 доларів США. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк» на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 200 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.03.2015 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.10.2014 року у частині вирішення позову ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення пені скасовано та справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.07.2015 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.07.2013 року у частині відмови у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» про стягнення пені скасовано, позов у цій частині задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» пеню станом на 30.09.2011 року у розмірі 10306, 46 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2016 р. рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.07.2015 р. скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.11.2017 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.07.2013 р. про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» пеню за кредитним договором від 14.12.2006 року станом на 30.09.2011 року в розмірі 12 645, 28 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом гривні до долара США станом на 30.09.2011 року встановленим НБУ у розмірі 7, 9727 грн., складає - 100 817,02 грн.

16.11.2017 року справу повернуто до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

13.12.2017 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська на виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.01.2014 року в частині солідарного стягнення з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 69 438,75 доларів США, яка складається з: 37 695,06 доларів США - заборгованість за кредитом; 24 007, 39 доларів США - проценти за користування кредитом, а також судового збору по 850 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи по 60 грн. з кожного, представнику АТ КБ «Приватбанк» видано два виконавчих листа.

Судом встановлено, що у вказаних виконавчих листах зазначено, що рішення, на виконання якого видано вказаний виконавчий лист, а саме рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.01.2014 року, яке набрало законної сили в день його проголошення 21.01.2014 року, а не 14.11.2017 року як зазначено у виконавчому листі.

Також, у зв`язку з помилковим зазначенням дати набрання рішенням законної сили у вказаному виконавчому листі зазначена помилковий строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 14.11.2020 року, замість - до 21.01.2017 року.

Встановивши зазначені обставини справи, а також відсутність заперечень представника апелянтів у судовому засіданні щодо ухвали суду в частині виправлення вказаних помилок, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про необхідність усунути зазначені помилки у виконавчому листі.

Відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Задовольняючи заяву в частині поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, суд першої інстанції посилався на обов`язковість виконання рішень суду, а також на те, що заявником пропущено строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання з поважних причин, оскільки справа № 0417/11819/2012 з січня 2014 року по грудень 2017 року перебувала на розгляді в судах апеляційної та касаційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги апелянта про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки усім обставинам справи та необґрунтовано задовольнив заяву АТ КБ ПриватБанк, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами та матеріалами справи.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з`ясувати питання чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили, щодо причин пропуску пред`явлення до виконання виконавчого документа та залежно від встановлених обставин та характеру причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Стягувач, який пропустив строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання, може звернутися із заявою до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання про поновлення пропущеного строку.

Така заява розглядається судом у десятиденний строк (ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження») і за наслідками розгляду постановляється відповідна ухвала.

У разі пропуску строку давності пред`явлення виконавчого листа до виконання з поважних причин він може бути поновлений, якщо інше не встановлено законодавством. Поважними причинами визнаються такі обставини суб`єктивного і об`єктивного характеру, які перешкодили стягувачу вчинити у встановлений строк дії по пред`явленню виконавчого документа до виконання.

Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Поважність причин пропуску строку є оціночним поняттям та має встановлюватись в кожному окремому випадку на підставі відповідних доказів, які у свою чергу оцінюються судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Враховуючи те, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, реальне виконання рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковою складовою реалізації особою права на справедливий суд, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, що підтверджується висловленою Європейським судом з прав людини правовою позицією у «пілотному» рішенні «Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) від 15.10.2009 (заява № 40450/04) і в багатьох інших справах як щодо України, так і щодо інших країн, колегія суддів вважає, що судове рішення про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчих листів, прийняте правомірно.

Безпідставними є доводи апелянта про те, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки судом першої інстанції в повній мірі були досліджені обставини справи та ухвалено обґрунтоване рішення в цій частині. Крім того, суд першої інстанції правомірно врахував те, що у період з січня 2014 року по грудень 2017 року цивільна справа № 0417/11819/2012 перебувала на розгляді в судах апеляційної та касаційної інстанцій, а тому позивач (стягувач) з об`єктивних причин був позбавлений можливості отримати виконавчі листи щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.01.2014 року та пред`явити їх до виконання у межах строку встановленого Законом України «Про виконавче провадження».

Інші доводи апеляційної скарги апелянта не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 жовтня 2020 року про виправлення помилок у виконавчих листах та поновлення строку на пред`явлення до виконання виконавчих листів залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.М. Пищида