Справа № 541/2005/20
Номер провадження 2/541/142/2021
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 лютого 2021 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області

у складі: головуючого судді - Городівського О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Ніколаєнко М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області про відшкодування моральної шкоди,

у с т а н о в и в:

15 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову, позивач зазначив, що він звертався до відповідача із запитом про надання публічної інформації з приводу наявності на території м. Миргород вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель та споруд. В той же час, Відповідач відповіді на запит не надав. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.08.2020 року № 440/3077/20 відповідача зобов`язано надати відповідь на запит позивача, поданий 16.04.2020 року. Вказує, що протиправними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних страждань. Розмір відшкодування визначений виходячи з розміру мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць завдання моральної шкоди. Враховуючи ступінь душевних страждань, прохав стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 23 615 грн.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено проведення судового засідання (а.с.17).

У встановлений судом строк представником відповідача подано відзив, в якому позовні вимоги заперечено. Зауважено на помилковості посилань позивача на рішення суду касаційної інстанції, щодо порядку обрахування розміру відшкодування. Вказує, що для застосування цивільно-правової відповідальності необхідна сукупність наступних елементів, є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням заподіювача а також вина останнього. Запит позивача носив загально-інформативний характер без будь-якої конкретики, яка б підтверджувала намір отримати в користування чи у власність земельну ділянку на території м. Миргород. Сам по собі розгляд запиту про надання інформації про наявність земельних ділянок не гарантує прийняття рішення міською радою про надання земельної ділянки у власність чи користування, а тому твердження позивача про те, що лише бездіяльність виконавчого комітету Миргородської міської ради, щодо розгляду інформаційного запиту призвела до понесення позивачем моральних страждань є передчасним та необґрунтованим. Додатково, представником відповідача зауважено, що позивач зловживає своїм правом на звернення до судів з ідентичними позовами по всій території України, з метою отримання в подальшому грошових коштів, начебто за спричинену шкоду. Враховуючи викладене, прохав у задоволенні позову відмовити (а.с.18-19).

Правом на подання відповіді на відзив позивач не скористався.

Позивач у судове засідання не з`явився до суду подав заяву в якій прохав розгляд справи провести у його відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву, в якій розгляд справи прохав провести у його відсутність, у задоволенні позову прохав відмовити з підстав аналогічних у відзиві.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків.

Сторонами визнається факт звернення 16 квітня 2020 року позивача, ОСОБА_1 до виконавчого комітету Миргородської міської ради з запитом на отримання публічної інформації, щодо наявності на території м. Миргород вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель та споруд.

У відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року (справа № 440/2424/20) відповідача, виконавчий комітет Миргородської міської ради зобов`язано надати відповідь на запит позивача. В ході розгляду даної справи встановлено, що відповідач фактично розглянувши запит, протиправно не надав запитувану інформацію позивачу. Рішення суду набрало законної сили 05.09.2020 року (а.с.12-13).

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 129-1 Конституції України, визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Враховуючи, встановлення факту порушення права позивача на інформацію рішенням адміністративного суду, тому суд вважає, що дана обставина не потребує додаткового доказування в рамках даного процесу.

В той же час, рішення суду відповідачем не виконано.

Стороною відповідача вказується на тому, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.08.2020 року на адресу виконавчого комітету Миргородської міської ради не надходило.

Разом з тим, суд не вважає, дану підставу поважною, так як з рішення суду вбачається, що представник відповідача надсилав на вимогу суду витребувані докази, що свідчить, що відповідачу було відомо про наявність відповідного судового провадження.

На переконання суду, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, аби дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Право на доступ до судових рішень забезпечується також шляхом оприлюднення рішення в електронній формі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, у відповідності до ЗУ «Про доступ до судових рішень».

Тому, суд вважає, що не можна ставити виконання судового рішення у виключну залежність від факту отримання копії судового рішення поштою.

За змістом статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Позивач посилається на те, що протиправними діями відповідача йому завдано душевних страждань та приниження, відчув біль, муку, тривогу, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривалу невизначеність. ОСОБА_2 з порушення своїх прав відчув негативні емоції, внаслідок чого погане самопочуття, пригнічений настрій. Напруження у зв`язку з очікуванням рішення, викликало розчарування в діяльності як державних так і органів місцевого самоврядування, які опікуються соціальної сферою, що створює додаткове психічне напруження викликане дискримінацією під час розгляду його заяв порівняно із заявами інших громадян, які належно вирішувалися.

У відповідності ч.ч.1,7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Оцінюючи доводи позивача, суд погоджується, що сам факт порушення права позивача на доступ до інформації та тривале її ненадання у відповідності до рішення суду, викликає у позивача негативні емоції, адже порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечать їх головним конституційним обов`язкам.

Вказані негативні емоції здатні спричинити моральну шкоду позивачу.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

У відповідності до ч.1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, вимоги позивача ґрунтуються на законі, а тому підлягають до задоволення.

Разом з тим, суд вважає надмірним розмір відшкодування, про яке прохає позивач.

Суд зауважує, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження, того що, негативні емоції спричиненні неправомірною поведінкою відповідача дійсно призвели до повідомлених позивачем негативних змін в стані його здоров`я.

Окрім того, позивачем не доведено, що запитувана інформація має для позивача надважливе значення та займає провідне місце у його житті. А тому у суду відсутні підстави вважати, що ненадання позивачу відповідної інформації здатне спричинити серйозні зміни в його психоемоційному стані.

Повідомленні відповідачем обставини, щодо зловживання позивачем права на суд, шляхом подання аналогічних позовів до різних суб`єктів владних повноважень є слушними.

Суд наголошує, що відшкодування моральної шкоди не має бути формою заробітку та не повинно призводити до збагачення особи.

Тому, визначаючи розмір відшкодування суд, враховуючи доведений ступінь душевних страждань позивача, вважає за доцільне задовольнити позовну вимогу частково, у розмірі 236,15 грн. На переконання суду, визначений розмір відповідає встановленим обставинам справи, а також критеріям розумності та справедливості.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Так, у відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач в силу закону, був звільнений від сплати судового збору за подання позову. Враховуючи дану обставину та часткове задоволення позову, судові витрати у пропорційному розмірі до задоволеної частини підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13; 61; 81; 133, 137, 141; 258; 264; 265 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 частково.

Стягнути з Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у сумі 236 грн. 15 коп.

Стягнути з Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області на користь держави судовий збір 8 грн. 42 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення через Миргородський міськрайонний суд до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. А. Городівський