Справа № 4-с/325/6/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року Приазовський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Васильцової Г.А.

секретарі Міняйло А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , в особі адвоката Нємна Тетяни Ігорівни, заінтересовані особи: державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Хупавченко Наталія Юріївна, на дії та бездіяльність державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 адвокат Нємна Т.І. звернулася до суду зі скаргою, в якій просить: визнати дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Хупавченко Наталії Юріївни незаконними, скасувати Постанову про арешт майна боржника від 09.12.2020 року за виконавчим провадженням 55724433.

Скарга мотивована тим, що постановою державного виконавця Шевченківського відділу ДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Хупавченко Н.Ю. від 09 грудня 2020 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 .. У зв`язку з погашенням заборгованості, боржник звернувся до виконавця з заявою про скасування вказаної постанови, проте йому було відмовлено та роз`яснено про підстави для зняття виконавцем арешту з майна боржника та про можливість зняття арешту з майна боржника за рішенням суду. За таких підстав, заявник просить суд визнати незаконними дії державного виконавця, яка полягає у не скасуванні арешту майна боржника, та скасувати вказаний арешт, який накладений постановою від 09.12.2020 року.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про день розгляду справи.

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, оглянувши матеріали справи, дослідивши наявні докази, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Боржник оскаржує дії державного виконавця, які полягають у не скасуванні арешту майна боржника, та з відповідною скаргою звернувся до суду в межах строку, встановленого ч. 5 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження".

Судом встановлено, що на виконанні в Шевченківському відділі державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження ВП N 55724433 з примусового виконання виконавчого листа N 325/1625/17 від 30.01.2018 року, який видано Приазовським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів прибутку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 31.10.2017 року і до повноліття дитини.

Станом на 09.12.2020 року у боржника утворилася заборгованість, втому числі і по сплаті аліментів, на загальну суму 56148,91 грн., в результаті чого державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника від 09.12.2020 року N 55724433.

Станом на 16.08.2021 року боржником була повністю погашена заборгованість по аліментам.

Внаслідок чого державним виконавцем була винесена постанова про скасування заходів примусового виконання, про що свідчить копія постанови ВП № 55724433 від 16.08.2021 року.

Боржник ОСОБА_4 в особі представника адвоката Нємна Т.І. звернувся до державного виконавця з заявою про зняття арешту з майна, посилаючись на відсутність заборгованості зі сплати аліментів.

19.10.2021 року на адресу боржника направлено відповідь на заяву, в якій роз`яснено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна боржника та про можливість зняття арешту з усього майна боржника за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника або про опис та арешт майна боржника. Постанова про арешт майна боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження", постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною 4 статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, в тому числі, погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

В даному випадку, суд приходить до висновку, що вчинення дій, які направлені боржником на добровільну сплату аліментів може свідчити про забезпечення виконання рішення суду в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Збереження арешту майна боржника з метою запобігання утворення заборгованості у майбутньому не передбачено чинним законодавством та прямо суперечить вимогам ст. 16 ЦК України, оскільки захисту підлягає лише порушене право.

Засадами виконавчого провадження є, зокрема, верховенство права, законність, диспозитивність, справедливість, неупередженість та об`єктивність, співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття "майно" у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.

Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції", будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися "згідно із законом", воно повинне мати "легітимну мету" та бути "необхідним у демократичному суспільстві". Якраз "необхідність у демократичному суспільстві" і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути "відповідними і достатніми"; для такого втручання має бути "нагальна суспільна потреба", а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання "справедливого балансу" між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у особи права власності та встановлення наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. (Висновок ВС у справі N 750/3788/18 (провадження N 61-2715св19).

З наведеного слідує, що наразі відсутні підстави для застосування до ОСОБА_1 такого заходу забезпечення виконавчого провадження як арешт майна боржника, а збереження арешту є порушенням прав і законних інтересів боржника.

Разом з тим, державний виконавець відмовляється скасовувати зазначений арешт, про що зазначає у листі від 19.10.2021 N 76286.

Отже, суд вбачає дії державного виконавця у межах наданих йому повноважень щодо не скасування постанови про арешт майна боржника є такими, які порушують вимоги ст.ст. 48, 59, 71 Закону України "Про виконавче провадження" , а тому наявні підстави для задоволення скарги.

Згідно зі ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 447-453 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , в особі адвоката Нємна Тетяни Ігорівни, заінтересовані особи: державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Хупавченко Наталія Юріївна, на дії та бездіяльність державного виконавця - задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Хупавченко Наталії Юріївни, які полягають у не скасуванні арешту майна боржника, накладеного постановою від 09.12.2020 року у виконавчому провадженні N 55724433.

Зобов`язати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Хупавченко Наталію Юріївну скасувати арешт, накладений постановою про арешт майна боржника від 09.12.2020 року на все майно боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_1 , у виконавчому провадженні N 55724433.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала суду складена 23 грудня 2021 року.

Суддя: Г.А. Васильцова