Провадження № 2-о/752/523/21
У Х В А Л А

Іменем України

20.10.2021 року м. Київ

Суддя Голосіївського районного суду м. Києва Ольшевська І.О., за участю секретаря судового засідання Петріченка І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в присутності:

заявника: ОСОБА_1

представника заявника: Загорняк Н.Б. - адвокат (довіреність №4243 від 23.11.2020р.)

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме що ОСОБА_1 на підставі договору міни від 15 грудня 1995 року, посвідченого 15 грудня 1995 року 17-ю Київською державною нотаріальною конторою № 1с-146, на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 28,8 кв.м. та загальною площею 42,5 кв.м., в обґрунтування чого зазначає наступні обставини.

15 грудня 1995 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено посвідчений 17-ю Київською державною нотаріальною конторою за №1с-146 договір міни, відповідно до кого заявниця набула у власність 1/3 жилого будинку АДРЕСА_2 , а саме квартиру АДРЕСА_3 . Житловий будинок з цегли розташований на земельній ділянці 550 кв.м, житловою площею 80,8 кв.м. Інформаційною довідкою ПБ-2013 №1194 від 26.06.2013 року житловий будинок на праві власності зареєстрований за 3 власниками, серед них як власниця 1/3 частини будинку є заявниця. Відповідно до технічного паспорту на будинок АДРЕСА_2 станом на 26.06.2013 р. експлікацією підтверджено наявність у цьому будинку квартири АДРЕСА_4 , квартири АДРЕСА_5 та квартири АДРЕСА_3 . Відтак, заявниці належить квартира АДРЕСА_3 , що складається з приміщення 1 (кухні) площею 7,1 кв.м., приміщення 2 (коридору) площею 3,3 кв.м., приміщення 3 (житлова кімната) площею 10,2 кв.м., приміщення 4 (житлова кімната) площею 18,6 кв.м., приміщення 5 (вбиральні) площею 0,7 кв.м., приміщення 6 (ванної) площею 2,6 кв.м. Отже, технічним паспортом будинку АДРЕСА_2 підтверджено, що заявниці належить квартира АДРЕСА_3 загальною площею - 42,5 кв. м, житловою площею 28,8 кв.м. Технічним паспортом підтверджено, що всі квартири, з яких складається будинок, є відокремленими. У даний час у заявниці виникла необхідність у відчуженні належної їй квартири, однак у вищевказаному договорі міни від

15.12.1995 року зазначено набуття права власності не на квартиру, а частку від будинку (на 1/3). Земельна ділянка для обслуговування даного будинку у приватну власність або користування їй не передавалась, а тому в неї виникли складнощі в розпорядженні належною ій власністю. Відповідно до паспорта заявниці, копія якого додається, зареєстрованим місце проживання заявниці є квартира АДРЕСА_6 . Відповідно до довідки форма №3 №831 від 29.04.2009 року заявниця 28.12.1995 року зареєстрована у АДРЕСА_7 , є власником особового рахунку, підставою є договір міни 1/3 №12715 від 21.12.1995 р. Таким чином, дійсно 1/3 частини будинку заявниці є квартирою номер АДРЕСА_3 , розташована в двоповерховому 3-х квартирному будинку, яка згідно технічного паспорту житлового будинку становить відокремлену частину будинку, ізольовану квартиру номер 3 з самостійним входом та комунікаціями, загальною площею 42,50 кв.м.

Ухвалою судді від 25 серпня 2021 року у вказаній цивільній справи відкрито провадження та визначено здійснювати розгляд заяви в порядку окремого провадження.

У судовому засіданні заявник та її представник подану заяву підтримали в повному обсязі та просили суд її задовольнити із підстав, викладених в останній.

Суд, у порядку окремого провадження, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають справи в порядку позовного (загального або спрощеного), наказного та окремого провадження.

За змістом ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За правовим аналізом вказаної норми окреме провадження - це самостійний вид цивільного судочинства, в якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Частина 2 статті 293 ЦПК України вказує, які саме справи про встановлення факту розглядає суд.

Частиною 2 статті 315 ЦПК України встановлено, що в судовому порядку

можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Важливе значення має вимога про обов`язкове зазначення в заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.

Встановлення судом певного факту в порядку непозовного провадження можливо лише тоді, коли це не призведе до виникнення спору про право, тобто коли цей факт не торкнеться прав інших осіб.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Касаційного цивільного суду складі Верховного Суду: від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61 24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 18230св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 6114667св20), у постановах Луганського апеляційного суду у справах №428/1735/20, №419/1402/20, №425/895/20 та в інших.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний із порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умови, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Аналізуючи матеріали поданої заяви, суд приходить до висновку, що встановлення факту належності на праві приватної власності квартири, в порядку встановлення факту, що має юридичне значення, є таким, що пов`язується з наступним вирішенням спору про право, оскільки стосується майнових прав та інтересів заявника та заінтересованої особи.

Так, звертаючись до суду з заявою про належність на праві приватної власності квартири АДРЕСА_6 , заявник визначає мету встановлення вищезазначеного факту, пославшись на необхідність реалізації права на розпорядження вказаною квартирою, тобто на праві приватної власності відчужити квартиру АДРЕСА_3 у вказаному будинку, однак договір міни від 15.12.1995 року встановлює обсяг права власності заявника на вказаний будинок у розмірі 1/3 житлового будинку.

Тобто, зазначене виключає можливість розгляду заяви в порядку окремого провадження та підлягає розгляду в позовному провадженні в порядку цивільного судочинства.

В абзаці 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, якщо під час розгляду справи по суті виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішення спору про право, суд, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позовну заяву на загальних підставах.

Виходячи зі змісту поданої заяви, факту, який просить встановити заявниця, а з того, що житловий будинок АДРЕСА_2 має інших власників, тому, на думку суду, в даному випадку наявний спір про право, який має вирішуватися в порядку позовного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявником заявлено вимоги про встановлення факту, які не підлягають розгляду в порядку окремого провадження, оскільки, вбачається спір про право, а відтак позов слід залишити без розгляду.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику його право на подання позову на загальних підставах.

Керуючись ст.ст. 3, 293, 294, 315 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація про встановлення факту, що має юридичне значення, залишити без розгляду.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

3. Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення відповідно до вимог, встановлених ст.ст. 353-356 ЦПК України.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя І.О. Ольшевська