Єдиний унікальний номер 240/895/15-ц
Номер провадження 22-ц/804/2768/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого судді Мірути О.А.,

суддів: Мальованого Ю.М., Хейло Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Гладуха О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Олександрівського районного суду Донецької області від 22 вересня 2021 року по цивільній справі № 240/895/15-ц за скаргою ОСОБА_1 , про визнання протиправною, та скасування постанови державного виконавця Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про опис та арешт майна боржника, (головуючий у 1 інстанції суддя Шинкаренко А.І.),

В С Т А Н О В И В :

14.07.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Олександрівського районного суду Донецької області зі скаргою, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) - Купінець О.С. від 08.07.2021 року про опис та арешт майна боржника.

Вимоги скарги мотивовані тим, що рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 13 січня 2016 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 борг у розмірі 62 000,00 гривень, витрати по сплаті судового збору - 620,00 гривень та витрати на правову допомогу - 1000,00 гривень.

Постановою державного виконавця Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) - Купінець О.С. про опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 від 08.07.2021 року було описано та накладено арешт на її майно, а саме: - житловий будинок, з надвірними побудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . На описане майно не встановлено обмежень права користування. Відповідальним зберігачем майна призначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки сума, яка підлягає стягненню за даним виконавчим провадженням є меншою 20 розмірів мінімальної заробітної плати, а будинок, на який накладено арешт є єдиним житлом, ОСОБА_1 вважає вказану постанову держаного виконавця протиправною.

Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 22 вересня 2021 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Купінець Ольги Сергіївни, про опис та арешт майна боржника відмовлено.

ОСОБА_1 не погодилась з вказаною ухвалою суду першої інстанції та подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що не може погодитись з висновком суду першої інстанції стосовно того, що накладення арешту на її будинок не позбавляє її можливості користуватись та володіти своїм майном, оскільки відповідно до вимог ч. 7 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника на земельну ділянку, на якій розташоване таке житло не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна. Вважає, що сума заборгованості складає суму менше зазначеної суми боргу, а тому державною виконавчою службою протиправно звернено стягнення на її будинок.

У судове засіданні апеляційного суду представник Олександрівського районного ВДВС Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та апелянт ОСОБА_1 не з`явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до частини другої статті 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу ДВС усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

П 6 ч.3. статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Ч.1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлений порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, а саме звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Частинами першою, третьою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Відповідно до частин першої та другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (кошти) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 13 січня 2016 року (справа №240/895/15-ц) видано виконавчий лист, про стягнення з ОСОБА_1 (боржника), на користь ОСОБА_2 (стягувача) суму боргу у розмірі 62000,00 грн., судові витрати, по сплаті судового збору в розмірі 620,00 гривень, та витрат на правову допомогу в розмірі 1000,00 гривень.

01 лютого 2016 року Олександрівським районним судом Донецької області стягувачу було видано виконавчий лист №240/895/15-ц.

Постановою від 03 лютого 2016 року державним виконавцем Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби, на підставі зазначеного виконавчого листа, було відкрито виконавче провадження №50066281.

Під час вчинення виконавчих дій, для встановлення майнового стану боржника, у лютому 2016 року державні виконавці зробили запити до державних установ: відділу Держгеокадастру в Олександрівському районі, щодо наявності зареєстрованих земельних ділянок, Державної інспекції сільського господарства, щодо наявності сільгосптехніки, до ОДПІ, щодо наявності доходів, та Пенсійного фонду України.

09 серпня 2016 року здійснено вихід за адресою проживання боржника, та державним виконавцем, у присутності стягувача, складено акт про відсутність майна, на яке може бути накладено стягнення.

04 липня 2016 року державним виконавцем винесена постанова про арешт всього майна боржника, та оголошення заборони на його відчуження. Повторно було накладено арешт на все нерухоме майно боржника 06 лютого 2020 року. Відповідну інформацію про арешт внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У лютому 2020 року, повторно, здійснено відповідні запити до державних установ, щодо перевірки майнового стану боржника.

18 вересня 2020 року постановою державного виконавця Купінець О.С. виконавчий лист, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за рішенням суду від 13 січня 2016 року повернуто стягувачу, у зв`язку із відсутністю майна у боржника.

24.02.2021 року державним виконавцем, з метою перевірки майнового стану боржника, було зроблено запити до державних установ: відділу Держгеокадастру в Олександрівському районі, щодо наявності зареєстрованих земельних ділянок; Державної інспекції сільського господарства, та Держпродспоживслужби в Донецькій області, щодо наявності сільгосптехніки; до ОДПІ, щодо наявності доходів; Пенсійного фонду України; Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, щодо наявності цінних паперів у боржника, та до банків, щодо наявності рахунків на ім`я боржника.

Згідно відповідей, які містяться в матеріалах виконавчого провадження, за боржником ОСОБА_1 , відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, та відсутні рахунки, відкритті на ім`я ОСОБА_1

24.02.2021 року державним виконавцем Купінець О.С. винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1

24.02.2021 року державним виконавцем зроблено запит до Новодонецької селищної ради, щодо надання інформації, з приводу наявності права власності у ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . На що було отримано відповідь, що згідно погосподарської книги №4 Степанівського старостинського округу Новодонецької територіальної громади, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована, проживає, та є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

02.03.2021 року державним виконавцем зроблено запит до АТ "Укрпошта", щодо надання інформації про переказ грошових коштів боржником - ОСОБА_1 , на користь стягувача - ОСОБА_2 , на що 20.04.2021 року було надано відповідь з таблицею з якої вбачається, що грошовий переказ, що був адресований ОСОБА_2 , був отриманий за паспортом, який не відповідає паспортним даним ОСОБА_2 . Дані кошти не були зараховані державним виконавцем в рахунок погашення заборгованості.

Постановою державного виконавця від 10.03.2021 року відновлено виконавче провадження № 50066281.

07.04.2021 року державним виконавцем зроблено запити до Управління соціального захисту населення Олександрівської РДА Донецької області, щодо перебування на обліку боржника ОСОБА_1 , та АТ "Укрпошта", про переказ коштів боржником ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 , за період з 01.01.2021 року по 07.04.2021 року.

15.04.2021 року державним виконавцем зроблено ряд запитів до державних установ, з метою встановлення майнового стану боржника, а саме: Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, відділу в Олександрівському районі Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області, Головного управління Держпродспоживслужби в Донецькій області.

16.04.2021 року державним виконавцем здійснено вихід за місцем проживання боржника, за результатами якого було складено акт державного виконавця.

16.04.2021 року державним виконавцем Купінець О.С. винесено постанову, про опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 .

21.04.2021 року ОСОБА_2 було подано до Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) заяву, в якій просить: накласти арешт та звернути стягнення на нерухоме майно боржника - житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 ; здійснити перерахування заборгованості з урахуванням відсотків (пені) та інфляційних збитків; відвести державного виконавця Купінець О.С. від здійснення виконавчого провадження 3 50066281; звернутися до правоохоронних органів, з приводу невиконання боржником ОСОБА_1 , рішення суду.

На виконання вимог ОСОБА_2 від 20.04.2021 року, в.о начальника Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Павленко Л.В. направлено подання до Олександрівського ВП Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області про вирішення питання притягнення боржника - ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України.

16.06.2021 року ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області задоволено подання в.о. начальника Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Павленко Л.В., про звернення стягнення на нерухоме майно, та звернуто стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 - житловий будинок АДРЕСА_1 .

08.07.2021 року державним виконавцем Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) - Купінець О.С., було винесено постанову про опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 , відповідно до якої описано та накладено арешт на її майно, а саме: - житловий будинок, з надвірними побудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки винесена посадовою особою в межах її повноважень, державним виконавцем були вчинені дійові заходи по збиранню інформації щодо наявного у боржника майна, що повністю узгоджується з матеріалами виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення суду.

Також з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 16 червня 2021 року задоволено подання в.о. начальника Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Павленко Л.В. про звернення стягнення на нерухоме майно, стягувач ОСОБА_2 , боржник ОСОБА_1 . Звернуто стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , а саме на житловий будинок.

Вказане подання мотивоване тим, що боржником рішення суду в добровільному порядку не виконується.

На підставі належних та допустимих доказів по справі судом першої інстанції встановлено, що квитанції ОСОБА_1 , відповідно до яких нею були зроблені грошові перекази, мають напис прізвища та розмір внесеної суми кульковою ручкою, що згідно показів свідка є не припустимим. Вказане свідчить про факт ухилення боржника від виконання виконавчого листа № 240/895/15-ц від 01.02.2016 року, виданого Олександрівським районним судом Донецької області на підставі судового рішення від 13 січня 2016 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його цілком обґрунтованим.

Так, з матеріалів справи вбачається, що боржник ОСОБА_1 в своїх доводах посилається на ухвалу суду від 16 червня 2021 року, якою було задоволене подання державного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно стягувача, що свідчить про обізнаність останньої про її ухвалення.

Відповідно до 48 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про опис та арешт майна боржника є одним із заходів звернення стягнення на нерухоме майно стягувача.

Судом встановлено, що боржник ОСОБА_1 ухвалу суду від 16 червня 2021 року, якою було задоволене подання державного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно стягувача у встановленому законом порядку не оскаржила, а не погоджується тільки з постановою державного виконавця про арешт майна боржника від 08.07.2021 року.

Дійсно, ч.7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Але, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та наголошує, що дана норма стосується саме дій щодо звернення стягнення на житло.

Отже, накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 , яка не виконала в повній мірі рішення суду добровільно, відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, вимогам ЦПК України щодо остаточності і обов`язковості судового рішення та необхідності його виконання, тому, такі дії державного виконавця є законними, правомірними, і суд обґрунтовано вважає їх своєчасними.

Колегія суддів вважає, що доводи скаржника ОСОБА_1 про незаконне накладення арешту на її майно не обґрунтовані та не підтверджені належними доказами.

Підстав для скасування постанови державного виконавця про арешт майна боржника від 08.07.2021 року у виконавчому провадженні № 50066281 не вбачається.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що накладення арешту на житловий будинок не позбавило ОСОБА_1 можливості користуватись та володіти своїм майном, а лише тимчасово обмежило право боржника на відчуження майна до виконання рішення суду.

Враховуючи, що заборгованість за рішенням Олександрівського районного суду Донецької області на час вжиття державним виконавцем відповідних обмежень не погашена, апеляційний суд не вбачає порушення державним виконавцем основних засад виконавчого провадження, встановлених статтею 2 Закону України Про виконавче провадження , зокрема щодо співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись статтями 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Олександрівського районного суду Донецької області від 22 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: