Справа № 209/3335/20
Провадження № 2/209/331/21
04 лютого 2021 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Байбари Г.А.,
за участі секретаря Догадайло Ю.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 22 жовтня 2010 року в розмірі 136161,15 грн., яка утворилася станом на 30 червня 2020 року, що складається з наступного: 2794,62 грн. заборгованість за тілом кредиту, 133366,53 грн. - заборгованість за відсотками за період з 22 жовтня 2010 року по 20 січня 2020 року, а також сплачений судовий збір.
На обґрунтування позову зазначено, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 22 жовтня 2010 року. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення у письмовій формі. Формулярами та стандартними формами є «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку», які згідно до заяви отримані відповідачем для ознайомлення у письмовій формі. Таким чином, підписавши заяву, між сторонами, відповідно до ст. 634 ЦК України, було укладено договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором і містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Також 22 жовтня 2010 року відповідачем була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 5 5днів пільгового періоду», в якій відповідач власним підписом підтвердив, що з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений. Банком на підставі договору надання банківських послуг було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначеній у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу було надано в користування кредитну картку, номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, що додано до позову. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 3800,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався Умовами та правилами надання банківських послуг, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою банку. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Але в процесі користування кредитними коштами відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що підтверджується випискою по рахунку. Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, і зобов`язання клієнта вважається простроченими.
У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 30 червня 2020 року має заборгованість в розмірі 145803,33 грн., яка складається з наступного: 2794,62 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 143008,71 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Позивач, як кредитодавець, на свій розсуд, вимагає від відповідача, як від боржника, стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 136161,15 грн., яка складається з наступного: 2794,62 грн. - заборгованість за кредитом, 133366,53 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 22 жовтня 2010 року по 20 січня 2020 року.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, одночасно з позовною заявою представником позивача - ОСОБА_2 подана письмова заява, в якій він просить розглядати справу за відсутності представника банку, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 60).
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим поштовим відправленням за його місцем реєстрації, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву та не надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 3 ст. 211, п.1 ч.3 ст. 223, ч.1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу у судовому засіданні за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши письмові докази у справі та встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено, що 22 жовтня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 24).
У заяві зазначено, що він згодний з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 24 оберт).
Згідно Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем 22 жовтня 2010 року (а.с. 25), ОСОБА_1 погодився на запропоновані банком умови кредитування, зокрема про те, що: базова відсоткова ставка в місяць, яка нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів = 2,5%; розмір щомісячних платежів = 7% від заборгованості, але не менше 50 грн.; відсоткова ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення кредитного ліміту = 3,75%.
Як вказано у довідці АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 23), відповідачу в період дії кредитного договору були видані кредитні картки: 22 жовтня 2010 року видана кредитна картка № НОМЕР_1 з терміном дії серпень 2014 року; 05 лютого 2011 року видана кредитна картка № НОМЕР_2 з терміном дії - грудень 2014 року, 25 липня 2013 року видана кредитна картка № НОМЕР_3 з терміном дії жовтень 2016 року, а також 15 травня 2018 року видана кредитна картка № НОМЕР_4 з терміном дії лютий 2022 року.
Тобто, із цієї довідки вбачається, що після закінчення 31 жовтня 2016 року терміну дії кредитної картки № НОМЕР_3 , в період з 01 вересня 2016 року до 15 травня 2018 року кредитні картки відповідачу банком не видавалися.
Що стосується останньої виданої відповідачу 15 травня 2018 року кредитної картки, то позивачем не надано доказів на підтвердження звернення відповідача 15 травня 2018 року до банку із анкетою-заявою про надання банківських послуг і укладення нового кредитного договору, на підставі якого ОСОБА_1 було видано кредитну картку № НОМЕР_4 з терміном дії лютий 2022 року.
Згідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
За час дії виданих відповідачу кредитних карток № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 банком збільшувався та знижувався кредитний ліміт, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 (а.с. 22), що приймалось і не заперечувалося відповідачем в період використання ним кредитних коштів, бо він користувався кредитними коштами, що підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с. 16-21).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно ч.2 ст.638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Враховуючи, що відповідач за своєю ініціативою звернувся до позивача із заявою для отримання кредиту/кредитної карти, підписав анкету-заяву на отримання кредиту із зазначенням своїх персональних даних, підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», отримав на картковий рахунок кредитні кошти та платіжну кредитну карту, використовував кредитні кошти та погашав заборгованість, суд вважає, що між сторонами у справі було укладено двосторонній кредитний договір у письмовій формі.
Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с. 7-15), станом на 30 червня 2020 року відповідач має заборгованість за кредитним договором від 22 жовтня 2010 року в розмірі 145803,33 грн., яка складається з наступного: 2794,62 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 143008,71 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.
Позивач, на свій розсуд, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 136161,15 грн., яка складається з наступного: 2794,62 грн. - заборгованість за кредитом, 133366,53 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 22 жовтня 2010 року по 20 січня 2020 року.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого рівня інфляції за увесь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Як було вказано вище, із наданої позивачем довідки про надані кредитні картки (а.с. 23) вбачається, що після закінчення 31 жовтня 2016 року терміну дії кредитної картки № НОМЕР_3 , в період з 01 вересня 2016 року до 15 травня 2018 року кредитні картки відповідачу банком не видавалася, і це свідчить про те, що 31 жовтня 2016 року із закінченням строку дії вказаної кредитної картки закінчився і строк дії кредитного договору, укладеного відповідачем 22 жовтня 2010 року. Після закінчення строку дії кредитного договору, тобто після 31 жовтня 2016 року банк втратив право нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитними коштами.
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 2794,62 грн., яка утворилася станом на 30 червня 2020 року.
Відповідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, такий саме розмір заборгованості за тілом кредиту (2794,62 грн.) існував і на момент закінчення терміну дії кредитного договору (31 жовтня 2016 року) та залишився незмінним до 30 червня 2020 року. Вказана сума тіла кредиту підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо відсотків за користування кредитними коштами, то станом на 31 жовтня 2016 року позивачем були нараховані відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 7869,60 грн., і саме ця сума відсотків підлягає стягненню на користь позивача.
В іншій частині позову необхідно відмовити.
Відповідно до 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
Задовольнити частково позов Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання повного заочного рішення суду.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач може оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання повного заочного рішення суду.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення або позивачем та іншими учасниками справи апеляційної скарги, якщо заяву та апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Г.А. Байбара.