Справа № 127/8183/19
Провадження № 22-ц/801/416/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 рокуСправа № 127/8183/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Рибчинського В. П., Голоти Л. О.,

за участі секретаря судового засідання Файчук Я. В., представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Семенюка І. В., розглянувши за правилами, встановле-ними для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у від-критому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1

про визнання недійсним заповіту,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , її представника адвоката Покоєвича Артема Олексійовича на рішення Вінницького міського суду Він-ницької області від 12 листопада 2020 року, ухвалене у приміщенні суду у м. Вінниці за головування судді Бессараб Н. М., повний текст якого складений 22 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

20 березня 2019 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в ін-тересах неповнолітнього ОСОБА_5 , звернулися у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 за участі третіх осіб, які не за-являють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачки ОСОБА_6 - Служби у справах дітей Вінницької міської ради, на стороні відпо-відача - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Без-палюк Л. С. про визнання недійсним заповіту, посилаючись на наступні обста-вини. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачів ОСОБА_7 , після смерті якої відкрилася спадщина на її майно, що складається з квартири АДРЕСА_1 . За життя спад-кодавиця 24 грудня 2012 року склала заповіт на ім`я ОСОБА_1 серії ВТВ № 696215, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріаль-ного округу Безпалюк Л. С. за номером у спадковому реєстрі 53998918. Оспо-рюючи заповіт, позивачі зазначали про порушення їхніх прав як спадкоємців другої черги, існування обставин, які виключають правомірність складання за-повіту. У 2008 році спадкодавиця перенесла інсульт, страждала гіпертонією, її стан здоров`я був нестабільний, вона потребувала постійного стороннього дог-ляду. ОСОБА_7 склала заповіт на ім`я ОСОБА_1 , будучи фізично і пси-хічно нездоровою, вона не могла усвідомлювати правильність і наслідки своїх дій. Також позивачі понесли витрати по її похованню. Вони просили суд визна-ти недійсним заповіт ОСОБА_7 від 24 грудня 2012 року, зареєстрований в реєстрі за № 1684, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л. С., зареєстрований у спадковому реєстрі за № 53998918.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2019 року частково задоволене клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Семенюка І. В. та закрите провадження у цій справі в частині позов-них вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , до ОСОБА_1 , за участі третіх осіб, які не заявляють само-стійних вимог, Служби у справах дітей Вінницької міської ради, приватного но-таріуса Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л. С. про виз-нання заповіту недійсним ( т. 1, а. с. 210 ).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним відмовлено ( т. 3, а. с. 117-121 ).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачка ОСОБА_2 , її представник адвокат Покоєвич А. О. оскаржують його в апеляційному поряд-ку, просять рішення суду від 12 листопада 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Скаржники вважа-ють оскаржуване рішення необ`єктивним, необґрунтованим, ухваленим з гру-бим порушенням норм матеріального і процесуального законодавства, без пов-ного з`ясування обставин справи, що мають для неї значення, за недоведеності таких обставин, які суд визнав встановленими, за невідповідності висновків су-ду обставинам справи. ОСОБА_2 та її адвокат посилаються на наявність обс-тавин, що виключають правомірність складання ОСОБА_7 заповіту на ім`я ОСОБА_1 , яким фактично порушені права позивачки як спадкоємиці дру-гої черги на все спадкове майно, оскільки вона є онукою спадкодавиці. Скарж-ники підкреслюють хворобливий стан ОСОБА_7 на момент складення оспо-рюваного заповіту; наявний у справі висновок експерта про те, що дати відпо-відь на запитання щодо того, чи хворіла ОСОБА_7 на психічне захворюван-ня на час підписання заповіту від 21 травня 2013 року, не є можливим; критику-ють висновок суду про те, що спадкодавиця, будучи на їхнє переконання за ста-ном свого здоров`я дієздатною фізичною особою, в момент складання 21 травня 2013 року заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Особи, які подали апеляційну скаргу, наголошують, що процедура скла-дання, підписання ОСОБА_7 заповіту від 21 травня 2013 року відповідно до чинного законодавства України повністю дотримана, дієздатність її на той мо-мент перевірила нотаріус Євстратова О. О. Суд не звернув увагу на ту обстави-ну, що саме внуки понесли витрати по похованню спадкодавиці. Посилаючись на норму частини другої статті 1257 ЦК України, роз`яснення, викладені у по-становах Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів не-дійсними», скаржники вважають припущенням суду нездатності ОСОБА_7 усвідомлювати значення своїх дій на момент складення заповіту, а оцінку вис-новку експертизи у справі слід давати в сукупності з іншими доказами. Суд не встановив фактичної обставини того, чи могла ОСОБА_7 на момент складан-ня 21 травня 2013 року заповіту усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними, не встановив її абсолютну неспроможність у момент вчинення цього пра-вочину розуміти значення своїх дій та ( або ) керувати ними, того, що волеви-явлення заповідачки не було вільним, не відповідало її волі.

Позивачка, її представник вважають необхідним для суду захистити інте-реси ОСОБА_2 як спадкоємиці другої черги, визнати недійсним заповіт від 24 грудня 2012 року серії ВТВ № 696215, посвідчений приватним нотаріусом Він-ницького міського нотаріального округу Безпалюк Л. С.

08 лютого 2021 року до суду апеляційної інстанції надійшов письмово ви-кладений відзив відповідача ОСОБА_1 на апеляційну скаргу позивачки та її адвоката, де зазначається про надуманість скарги, натомість оскаржуване рі-шення, за твердженням відповідача, винесене судом з дотриманням норм мате-ріального і процесуального права. З набранням законної сили судовим рішен-ням у справі № 127/11920/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , за участі Служби у справах дітей Вінницької міської ради, приватного нотаріуса Він-ницького міського нотаріального округу Євстратової О. О. про визнання запо-віту недійсним, ОСОБА_1 09 листопада 2018 року отримав нотаріально оформлене свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_7 від 24 грудня 2012 року, зареєстроване у реєстрі за № 1684. Як наслідок, реалізувавши своє право за заповітом, відповідач зареєструвався та проживає в отриманій у спадок квартирі АДРЕСА_1 , особовий рахунок відкритий на його ім`я. Посилаючись на принцип правової визначеності як один з основоположних аспектів верховенства права, ОСОБА_1 вважає, що по-данням апеляційної скарги ОСОБА_2 зловживає процесуальними правами. При цьому відповідач вказує на наявність такого, що набрало законної сили, рі-шення суду у справі № 127/18305/13-ц, в якій зустрічній позовній вимозі ОСОБА_6 , яка діяла в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 до нього про визнання недійсним заповіту від 24 грудня 2012 року дана правова оцінка як безпідставній. Висновки судів першої та апеляційної інстан-цій визнані вірними ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 квітня 2015 року. ОСОБА_1 звертає увагу, що просив суд першої інстанції закрити провадження у цій справі у зв`язку з наявністю рішен-ня судів, що набрали законної сили, по спору між тими самими сторонами, про той же предмет і з тих самих підстав, але таке клопотання не було задоволене. На переконання відповідача ОСОБА_2 не довела своїх вимог про визнання за-повіту на його користь від 24 грудня 2012 року недійсним, він просить апеля-ційну скаргу позивачки залишити без задоволення, оскаржуване рішення від 12 листопада 2020 року залишити без змін.

Позивачка ОСОБА_2 , її представник адвокат Покоєвич А. О. в судове за-сідання не з`явилися з невідомих причин, хоча про місце, день та час розгляду справи вони повідомлені завчасно, в установленому порядку, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення пошто-вих відправлень. Відповідач ОСОБА_1 також в судове засідання не з`я-вився. Його представник адвокат Семенюк І. В. пояснив, що довіритель є інва-лідом першої групи по зору, саме з цієї причини він у судове засідання з`яви-тися не може. Адвокат вважає можливим здійснити розгляд справи у відсутнос-ті осіб, які не з`явилися, зокрема, позивачки та її представника.

У відповідності до норм статті 372 ЦПК України колегія суддів апеляцій-ного суду ухвалила розглянути дану справу по суті апеляційного оскарження у відсутності її учасників, котрі не з`явилися в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу позивачки та її представника адвоката відповідача ОСОБА_8 , дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевірив-ши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах до-водів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Суд першої інстанції встановив, що між сторонами у справі виникли та ма-ють місце правовідносини щодо недійсності правочину ( заповіту ), вчиненого 24 грудня 2012 року за життя спадкодавицею ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 24 травня 2013 року у Відділі державної реєстрації ак-тів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області складений актовий запис № 1419 та видано сві-доцтво про смерть серії НОМЕР_1 . Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на належну їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 грудня 1997 року квартиру АДРЕСА_1 . За життя 24 грудня 2012 року ОСОБА_7 склала заповіт серії ВТВ № 696215 на ім`я ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л. С. ( номер у спадко-вому реєстрі 53998918 ). 21 травня 2013 року, тобто за два дні до смерті, ОСОБА_9 склала заповіт на користь онуків ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , який за позовом ОСОБА_1 рішенням Вінницького міського суду Вінниць-кої області від 31 травня 2017 року у справі № 127/11920/16-ц, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Вінницької області від 06 червня 2018 ро-ку, визнаний недійсним. Постановляючи вказані рішення, суди, зокрема, взяли до уваги висновок комісійної судово-психіатричної експертизи від 18 січня 2017 року № 32, проведеної Київським міським центром судово-психіатричної експертизи, згідно якого ОСОБА_7 на час складання нею 21 травня 2013 ро-ку заповіту за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Аналогічний висновок № 17ц зроблений за результа-тами судово-психіатричної експертизи від 10 травня 2018 року, проведеної у Комунальному закладі Київської обласної ради «Обласне психіатрично-нарко-логічне медичне об`єднання». Із матеріалів спадкової справи № 622/2013 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 убачається, що із заявами про прийняття спадщини у Вінницьку державну нотаріальну контору звернулися 17 червня 2013 року ОСОБА_1 , 20 червня 2013 року ОСОБА_3 . Позивачка ОСОБА_2 протягом шести місяців з дня відкриття спадщини із заявою про її прийняття до нотаріуса не зверталася, не пред`явила доказів про фактичне прийняття спадщини, у зв`язку з чим постановою Першої вінницької державної нотаріальної контори від 22 жовтня 2018 року їй, внучці померлої, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_7

09 листопада 2018 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Першої вінницької дер-жавної нотаріальної контори, яка складається з квартири АДРЕСА_1 .

Викладені фактичні обставини у справі ніким з її учасників не оспорю-ються.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_10 , суд першої інстанції, керу-ючись нормами статей 203, 215, 225, 1233, 1234, 1257, 1268, 1269, 1271 ЦК України, беручи до уваги роз`яснення, викладені у пункті 16 постанови Плену-му Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», пра-вовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 401/3244/17, підкреслив, що з огляду на підстави позову ОСОБА_2 повинна була належними і допустимими доказами довести, що під час складання 24 грудня 2012 року заповіту ОСОБА_7 не усвідомлювала значен-ня своїх дій та ( або ) не могла керувати ними, що вплинуло на її волевияв-лення.

Суд прийняв до уваги акт № 9 посмертної судово-психіатричної експертизи від 05 червня 2014 року, проведеної в рамках цивільної справи № 127/18305/13-ц судово-психіатричною експертною комісією Комунального закладу «Він-ницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О. І. Ющенка», згідно якої на момент підписання 24 грудня 2012 року заповіту ОСОБА_7 на хронічне душевне захворювання не страждала, а виявляла органічний розлад особистості змішаного ( судинного, атеросклеротичного ) генезу. За своїм психічним ста-ном ОСОБА_7 на час складання заповіту 24 грудня 2012 року могла усві-домлювати значення своїх дій та керувати ними. Даний висновок експертів цілком спростовує доводи ОСОБА_2 про те, що спадкодавиця ОСОБА_7 на момент підписання 24 грудня 2012 року заповіту не усвідомлювала своїх дій та їх наслідків.

Суд зазначив, що доводи позивачки стосовно догляду за спадкодавицею під час її хвороби, надання їй допомоги та понесення витрат у зв`язку з похоронами не впливають на вирішення заявленої в суд вимоги про визнання заповіту не-дійсним з підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України. Крім цього ОСОБА_2 не належить, як вона стверджує, до спадкоємців другої черги.

Суд першої інстанції не взяв до уваги посилання представника відповідача адвоката Семенюка І. В. на необхідність застосування у вирішенні вимог ОСОБА_2 строку позовної давності, зазначивши, що позовна давність застосовується за наявності порушення права особи. Оскільки позовні вимоги не є обгрунтова-ними, такими, що підлягають задоволенню через їх недоведеність, то строк по-зовної давності у даній справі як результат вирішення спору не може бути за-стосований.

За внутрішнім переконанням, ґрунтуючись на безпосередньо встановлених обставинах, досліджених, проаналізованих та належно, у послідовний спосіб оцінених доказах, суд, з урахуванням принципу юридичної визначеності у ци-вільних правовідносинах ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту від 24 грудня 2012 року, складе-ного ОСОБА_7 на користь відповідача ОСОБА_1 .

З висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні від 12 листопада 2020 року, колегія суддів апеляційного суду повністю пого-джується, оскільки вони є вірними, обєктивними, зробленими з урахуванням усіх фактичних обставин справи; суд першої інстанції не помилився у застосу-ванні до спірних правовідносин норм матеріального права, що їх регулюють, не порушив вимог процесуального законодавства.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, позивачка ОСОБА_2 не на-вела у скарзі доводів, які б заперечували висновки суду, не надала у відповід-ності до норм статті 367 ЦПК України доказів, які б спростовували встановлені судом фактичні, об`єктивні обставини, покладені в основу вказаних вище вис-новків. Мотиви апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в частині доводів обставин складання спадкодавицею заповіту від 21 травня 2013 року узагалі не стосуються предмета спору у цій справі, цьому питанню дана право-ва оцінка рішеннями судів, які набрали законної сили.

Обґрунтування апеляційної скарги на судове рішення не є достатніми, та-кими, що тягнуть скасування законного рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Семенюк І. В. не підтримав власну заяву про застосування у вирі-шенні цього спору строків позовної давності до вимог ОСОБА_2 , закриття провадження у справі.

Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прий-няття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді впли-нути на результат розгляду справи.

Як наразі зазначалося доводи апеляційної скарги не спростовують правиль-ності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні від 12 листопада 2020 року, не дають підстав визнати це рішення ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, заявлених позовних вимог.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матері-ального і процесуального права.

Враховуючи, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, апеляційну скаргу на дане рішення слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , її представника адвоката Покоєвича Артема Олексійовича залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_11 про визнання недійсним заповіту залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складений 01 березня 2021 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. П. Рибчинський

Л. О. Голота