Справа № 201/1579/21
Провадження № 2/202/1352/2021
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

01 березня 2021 року м. Дніпро

Суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Бєсєда Г.В., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, держави України в особі Прокуратури Дніпропетровської області, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., Дніпровського апеляційного суду, судді Дніпровського апеляційного суду Демченко Е.Л. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними рішенням, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, держави України в особі Прокуратури Дніпропетровської області, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., Дніпровського апеляційного суду, судді Дніпровського апеляційного суду Демченко Е.Л. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними рішенням.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2021 року визначено підсудність вищевказаної цивільної справи Індустріальному районному суду м. Дніпропетровська.

24 лютого 2021 року справа надійшла на адресу суду та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2021 року справу розподілено до провадження судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Бєсєди Г.В.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 126 Конституції України закріплено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Без згоди Вищої ради правосуддя суддю не може бути затримано або утримувано під вартою чи арештом до винесення обвинувального вироку судом, за винятком затримання судді під час або відразу ж після вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Згідно із частиною першою статті 6 Закону «Про судоустрій і статус суддів» суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

За частиною першою статті 13 зазначеного Закону судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист у суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Частиною п`ятою статті 1176 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Отже, на спірні правовідносини не поширюється юрисдикція судів з розгляду заявлених позивачем вимог, оскільки ні суддя як посадова особа, що здійснює правосуддя, ні суд як орган, що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем або іншою стороною, котра бере участь у цивільній справі, за винятком випадків, коли суддя виступає як представник цієї установи, а не орган, що здійснює правосуддя.

Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється насамперед за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до ЄСПЛ.

У Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

За таких обставин належним відповідачем у цих спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/2652/17 (провадження № 14-638цс18).

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., судді Дніпровського апеляційного суду Демченко Е.Л. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними рішенням, не мають цивільно-правового характеру, у зв`язку з чим суд доходить висновку про те, що відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України позовна заява в частині вимог до судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., судді Дніпровського апеляційного суду Демченко Е.Л. не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи зазначене, у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., судді Дніпровського апеляційного суду Демченко Е.Л. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними рішенням слід відмовити.

Керуючись ст. 186 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 досудді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., судді Дніпровського апеляційного суду Демченко Е.Л. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними рішенням - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя Г.В. Бєсєда