Постанова

Іменем України

25 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 751/8489/18

провадження № 61-16668св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Чернігівська міська рада, ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Белова Ольга Степанівна,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Чернігівської міської ради на постанову Чернігівського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року у складі колегії суддів: Бечка Є. М., Бобрової І. О., Євстафіїва О. К.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Чернігівської міської ради, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, посилаючись на те, щоІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Чернігові померла її мати ОСОБА_3 . Враховуючи, що вона працює в Росії та характер роботи обмежує її у праві виїзду за кордон і унеможливлює приїзд в Україну, то вона як єдиний спадкоємець першої черги після смерті матері у встановлений законом шестимісячний строк, а саме 24 серпня 2016 року звернулася до однієї з нотаріальних контор Росії із заявою про прийняття спадщини, яку 26 серпня 2016 року надіслала в Україну рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Вона була позбавлена можливості відстежувати переміщення листа через мережу Інтернет, повідомлення про вручення поштового повідомлення не отримала, проте була впевнена, що прийняла спадщину, відклавши на невизначений строк її оформлення. Вважає, що неотримання її заяви відповідною нотаріальною конторою в Україні є поважною, істотною та об`єктивною причиною пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини, а тому існують всі підстави для визначення їй додаткового строку. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила визначити їй додатковий строк тривалістю у два місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 13 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивач, відповідно до пункту 3.23 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у встановлений законом строк надсилала на адресу Другої Чернігівської державної нотаріальної контори нотаріально посвідчену заяву про прийняття спадщини, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 , рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зокрема про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом не приймалося, а тому вимоги ОСОБА_1 щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є передчасними.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 13 червня 2019 року скасовано. Відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Задоволено позов ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Визначено ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю в два місяці з дня набрання цією постановою законної сили для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивач є донькою померлої ОСОБА_3 та спадкоємцем першої черги. Оскільки на час смерті матері вона не була зареєстрована і не проживала разом із спадкодавцем, але бажала прийняти спадщину, що підтверджується відповідною заявою, посвідченою 24 серпня 2016 року нотаріусом міста Москва Луговським К. А., відповідно до вимог, передбачених статтями 1269, 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), вона звернулася в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини до нотаріальної контори, проте з незалежних від неї причин її заява не була отримана та зареєстрована у Другій Чернігівській державній нотаріальній конторі. ОСОБА_2 є неналежним відповідачем в цій справі, оскільки він не має права на спадкування майна померлої ОСОБА_3 .

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

У вересні 2019 року Чернігівська міська рада подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову Чернігівського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року, а рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 13 червня 2019 року залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що протягом двох років без поважних на те причин позивач не цікавилася врученням адресату направленого нею поштового відправлення. Навіть якщо припустити, що в листі була заява позивача про прийняття спадщини (хоча доказування не може гуртуватися на припущеннях), то знаючи про смерть матері, вона не здійснила жодних дій для реалізації свого права на прийняття та оформлення спадщини. Проживання та робота за кордоном не є поважною причиною для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Складні відносини між країнами не перешкоджають перевірці поштового відправлення через офіційний сайт пошти Росії. Надання відпустки - це право працівника, яке він може реалізовувати протягом трудової діяльності. Доказів відмови роботодавця в наданні відпустки позивачем не надано. Робота позивача в органах МВФ РФ є доказом того, що вона є юридично обізнаною особою, та наслідки пропуску строку для прийняття спадщини їй були відомі. Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Покладання апеляційним судом на Чернігівську міську раду обов`язку зі сплати судового збору є неаргументованим, оскільки вона є формальним відповідачем і жодних прав позивача не порушила.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Новозаводського районного суду міста Чернігова.

24 вересня 2019 року справа № 751/8489/18 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги).

Судами встановлено, що згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 18 серпня 2016 року Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до якої входить квартира АДРЕСА_1 , а також грошові вклади, що зберігаються: у філії Чернігівського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» із залишком коштів 12 647,25 грн та 4 024 грн; в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» - в сумі 36 979,71 грн; в обласному відділенні Публічного акціонерного товариства «Промінвестбанк» в місті Чернігові - в сумі 2 851,09 грн та 50 965 грн.

Позивач є дочкою померлої ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_3 дочка померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_5 та змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».

Відповідач у справі ОСОБА_2 , вважаючи себе спадкоємцем четвертої черги спадкування після смерті ОСОБА_3 , звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Белової О. С. із заявою про прийняття спадщини, на підставі чого було заведено спадкову справу № 3/2017, яка 13 лютого 2017 року була зареєстрована у Спадковому реєстрі за № 60233301.

Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 04 червня 2018 року у справі № 751/710/18, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 02 листопада 2018 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Чернігівської міської ради про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю з померлою ОСОБА_3 , визнання права власності в порядку спадкування. Третіми особами у вказаній справі були зазначені ОСОБА_1 та приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Белова О. С.

Довідкою приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Белової О. С. від 07 листопада 2018 року підтверджується, що спадкова справа № 3-2017 закрита у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують родинні зв`язки ОСОБА_2 з померлою ОСОБА_3 , та на підставі постанови Чернігівського апеляційного суду від 02 листопада 2018 року у справі № 751/710/18.

Згідно із заявою, посвідченою 24 серпня 2016 року нотаріусом міста Москви Луговським К. А., ОСОБА_1 повідомляла нотаріальну контору, що вона приймає спадщину, яка залишилася після смерті її матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заява була надіслана поштою, «заказним» листом без повідомлення про вручення, про що свідчить копія квитанції відділення поштового зв`язку № 11 ФГУП «Пошта Росії» міста Москви від 26 серпня 2016 року.

Листом Другої Чернігівської нотаріальної контори від 01 квітня 2019 року підтверджується, що при перевірці журналів реєстрації вхідних документів за період з 01 серпня по 28 грудня 2016 року та з 03 січня по 15 лютого 2017 року заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 не надходила. Спадкова справа до майна померлої ОСОБА_3 у Другій Чернігівській нотаріальній конторі не заводилася.

Згідно з довідками начальника відділу МВС РФ по місту Ноябрську МВС Росії від 04 січня 2018 року № 1282-1 та № 1282-2 ОСОБА_1 працює на посаді слідчого організаційно-зонального відділення з 21 серпня 2006 року. В період з 01 серпня 2016 року по 04 січня 2018 року відпустка їй не надавалася.

Відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 28 лютого 2019 року, наданою на запит місцевого суду, підтверджується, що відомостей про перетинання державного кордону України ОСОБА_1 в період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2019 року не виявлено.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

За загальним правилом, визначеним частиною першою статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

У постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 Верховний Суд України виклав правовий висновок, згідно з яким право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживає зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За змістом статті 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічний за змістом правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12.

Таким чином, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Такі причини визначаються у кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц (провадження № 61-26164св18).

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність і розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, Верховний Суд виходить з того, що суд апеляційної інстанції дав належну правову оцінку наявним у справі доказам та взаємовідносинам сторін, за сукупності яких дійшов обґрунтованого і справедливого висновку про наявність підстав для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_3 .

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що причини пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини не можуть бути визнані поважними, не заслуговують на увагу, оскільки, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що позивач є донькою померлої ОСОБА_3 та спадкоємцем першої черги, на час смерті матері вона проживала та працювала за кордоном, але бажала прийняти спадщину, що підтверджується відповідною заявою, посвідченою 24 серпня 2016 року нотаріусом міста Москви Луговським К. А. Проте з незалежних від позивача причин її заява не була отримана та зареєстрована у Другій Чернігівській нотаріальній конторі, що свідчить про пропуск нею строку для подання відповідної заяви з поважних причин.

Аргументи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно поклав на Чернігівську міську раду обов`язок зі сплати судового збору, також не заслуговують на увагу, оскільки територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування є відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини в разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття. Тобто Чернігівська міська рада, з урахуванням встановлених обставин, є належним відповідачем у справі, на якого, в разі задоволення позову, відповідно до положень статті 141 ЦПК України покладаються судові витрати.

Інші наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків апеляційного суду і не впливають на правильність вирішення цим судом спору по суті, зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Обставини справи встановлені судом апеляційної інстанції на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суд дотримався принципу оцінки доказів, згідно з яким суди на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізують і оцінюють докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Чернігівської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко