2/465/2430/21
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

22.12.2021 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мартьянової С.М.

при секретарі Турчак М.І.

розглянувши у відкритому судовому засідання у залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и в :

позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення боргу.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що між позивачем та відповідачем 07.08.2020 року укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу, реєстровий номер 1022. Відповідно до вищевказаного договору, позивач передав відповідачу 1 755 180 грн., що за курсом НБУ на день укладення договору становить 63 411,28 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до 07.12.2020 року. Договором визначено, що кошти позичаються під 3% у місяць. Після закінчення терміну повернення позики відповідач до теперішнього часу борг у розмірі 1 755 180 грн. з врахуванням нарахованих відсотків за період з 07.12.2020 року по 07.03.2021 року в сумі 157 966,20 грн. не повернув, чим не виконав взяті на себе зобов`язання з повернення боргу. Зважаючи на вищевказані обставини, просить суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 1 755 180 грн. та нараховані але не сплачені 3 відсотки у місяць за період з 07.12.2020 року по 07.03.2021 року у сумі 157 966,20 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 22.04.2021 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19.07.2021 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач подав до суду заяву від 22.10.2021 року про розгляд справи без його участі. Позов підтримує, просить такий задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, свого відношення до позову не направив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи.

Тому суд вважає, що слід проводити заочний розгляд справи, згідно ст.280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечив.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін, достатньо для її розгляду у відсутності відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав.

У відповідності до ч.1 ст.15ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 07.08.2020 року позичив ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 1 755 180 грн. Позичальник зобов`язався повернути грошові кошти у строк до 07.12.2020 року. У разі не виконання своїх зобов`язань у строк до 07.12.2020 року, позикодавець має право на одержання від відповідача процентів від суми позики у розмірі 3% місячних. Даний факт підтверджується договором позики від 07.08.2020 року.

Враховуючи, що відповідач борг не повернув, позивач звернувся з позовом до суду та у порядку ч.2 ст.1047 ЦК України представив вказаний договір позики.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

В силу вимог ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У правових позиціях Верховного Суду України, викладених у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс 14 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63цс13) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має ураховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Верховний Суд України дійшов аналогічних висновків за результатами перегляду справ № 6-50цс16, № 6-1967цс15.

За правилом ч.ч.2, 3 ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Правовий аналіз ст.545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий борговий документ.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В даному конкретному випадку договір позики - борговий документ, який укладений між позивачем та відповідачем у справі на підтвердження прийняття зобов`язання за договором позики та який наявний у позивача, свідчить про існування правовідносин за договором позики між сторонами у справі.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Станом на день подання позову, а саме 01.04.2021 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_2 становить 1 755 180 грн. та 3 відсотки у місяць у сумі 157 966,20 грн.

Вивчивши надані докази та матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити, оскільки відповідач не виконав зобов`язання.

Судові витрати слід стягнути із відповідача, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 280-289, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 1 755 180 грн. (один мільйон сімсот п`ятдесят п`ять тисяч сто вісімдесят гривень) та 3 відсотки у місяць у сумі 157 966 (сто п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот шістдесят шість гривень) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 11 350 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят гривень) грн.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; ІПН: НОМЕР_2 ).

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Суддя Мартьянова С.М.