Дата документу 21.12.2021 Справа № 331/5239/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/5239/19 Головуючий у 1 інстанції: Антоненко М.В.
Провадження № 22-ц/807/3905/21 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Скрипник О.А., заінтересована особа суб`єкт оцінюючої діяльності суб`єкт господарювання ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_3 ,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Скрипник О.А.

Зазначала, що з 1994 року перебуває у шлюбі із ОСОБА_4 , в період шлюбу за спільні кошти подружжя придбало квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на її ім`я. Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 312/1 від 25.09.2003 квартиру було переведено до нежитлового фонду. В подальшому квартиру було переобладнано у перукарню та 09.09.2005 міською радою видано свідоцтво про право власності НОМЕР_1 .

На підставі іпотечного договору № 319-44938-1 від 13.04.2007 вказане нежиле приміщення було передано в іпотеку АТ «Укрсоцбанк».

У перших числах грудня 2018 року при перегляді оголошень па офіційному сайті Державного підприємства «СЕТАМ» вона раптово дізналася, що в розділі нерухомого майна, що підлягає продажу на електронних торгах по Запорізькій області, розміщено оголошення про продаж 27.12.2018 належного їй нерухомого майна як предмета іпотеки.

04 грудня 2018 року у Шевченківському ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області вона дізналася, що реалізація вказаного нежилого приміщення здійснюється на вимогу іншого кредитора ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Старшим державним виконавцем Скрипник О.А. винесені такі постанови: про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 15.05.2014, від 26.07.2018 про опис та арешт майна (коштів) боржника та постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ОСОБА_2 для участі у виконавчому провадженні, для проведення експертної оцінки іпотечного майна, які скаржником отримані не були.

У подальшому старший Державний виконавець Скрипник О.А. приховав від неї повідомлення щодо результатів оцінки арештованого майна від 19.09.2018 № 31536. Це повідомлення їй не направлялося, жодного доказу отримання боржником цієї постанови матеріали виконавчого провадження не містять. Тим самим державним виконавцем грубо обмежив законні права ОСОБА_1 у цьому виконавчому провадженні, зокрема щодо рецензування звіту про оцінку цього майна, оскарження дій та винесених постанов держвиконавця, прийняття участі у виконавчих діях.

Таким чином, державний виконавець перешкодив їй у реалізації законних прав у виконавчому провадження щодо участі у виконавчих діях, оскарженні оцінки арештованого майна. Не направленням їй повідомлення про результати оцінки майна та подальшою його передачею на електронні торги державний виконавець позбавив її можливості у визначеному законом порядку оскаржити значно занижений розмір оцінки, що надає незаконні переваги потенційним покупцям та, з іншого боку, зменшує розмір отриманої вартості задля задоволення вимог кредиторів, чим знову порушуються її інтереси як боржника.

Вона оскаржила вказані дії державного виконавця у судовому порядку. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2019 року у справі № 331/6629/18 визнано дії державного виконавця щодо ненаправлепия постанов та звіту про оцінку майна незаконними, визнано необхідним поновлення її прав, що зумовлює оскарження усієї оцінки арештованого майна.

Копію постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_5 від 16.08.2018 та повідомлення щодо результатів оцінки арештованого майна їй було направлено після набрання чинності ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2019 року та лише після письмового нагадування 08.11.2019 р., вона отримала ці матеріали поштою 14.11.2019. Копії самого звіту експерта Намінас І.Я. їй не надіслано.

Вона не згодна із висновками експерту Намінас І.Я. про ринкову вартість нежилого приміщення, яку визначено у розмірі 696 276,00 грн. Скаржник вважає, що оцінка проведена з порушеннями, а саме:

повідомлення про оцінку не має посилань на вартість об`єкта на день його придбання, розрахунки не відомі;

при визначенні ринкової вартості вказаного приміщення не враховано його поліпшення внаслідок поточних ремонтів, що є суттєвим порушенням та впливає на вартість нерухомого майна;

в ході проведення експертної оцінки на її дату (вересень 2018 р.) оцінювач (експерт) не брав участі у дослідженні предмету оцінки. Експерт не відвідувала приміщення та не здійснювала його огляд. Це засвідчує, що експерт фактично не досліджувала об`єкт оцінки яка виходила лише із заниженої вартості невизначених пропозицій на ринку нерухомості, тобто, оцінка нежилого приміщення має лише теоретичний, припустимий характер стосовно лише родових ознак майна, але безпосередньо не відштовхується від самого предмета оцінки, його стану та реальної ринкової вартості;

при визначенні ринкової вартості приміщення жодним чином не враховано його безпосереднє розташування, прилеглу інфраструктуру, зручність під`їзду до будинку та досягнення міським транспортом, можливість паркування автотранспорту та багато інших показників, що суттєво впливають па вартість конкретного приміщення, яке використовується комерційних цілях;

при визначенні ринкової вартості приміщення жодним чином не враховано його оцінку згідно іпотечного договору № 319-44938-1 від 13.04.2007.

Тобто, реальна вартість нежилого приміщення істотно перевищує суму наявної оцінки експерта Намінас І .Я. Таким чином, кредит є цілком забезпеченим, вартість іпотеки погоджена сторонами, а будь-які зміни до договору іпотеки сторонами не вносилися.

Усі наведені факти значно вплинули на оціночну вартість приналежного скаржниці нежилого приміщення № 364 загальною площею 64,8 кв.м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 .

У зв`язку із цим, оціночна вартість вказаного приміщення не відповідає його індивідуальним властивостям, розташуванню, технічному стану і повинна становити значно більшу суму, ніж та яка зазначена у повідомленні щодо результатів оцінки арештованого майна, виконаної експертом Намінас І.Я.

Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» разом із копією листа-повідомлення № 31536 від 19.09.2018 (надійшло лише 14.11.2019) взагалі не надіслав їй копії звіту експерта Намінас І.Я. про оцінку майна, лише повідомив висновок про визначену вартість майна, чим об`єктивно її позбавлено можливості своєчасно вивчити весь текст звіту експерту. Саме тому весь текст звіту їй недоступний.

14 .11.2019 поштою вона отримала копії постанови про призначення об`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 від 16.08.2018 та повідомлення щодо результатів оцінки арештованого майна.

Посилаючись на вищенаведені обставини, ОСОБА_1 просила суд визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ в Запорізькій області Скрипника О.А. щодо прийняття при здійснені виконавчого провадження оцінки ринкової вартості належного приміщення № 364 загальною площею 64,8 кв.м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 , виконаної суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання ОСОБА_2 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2021 року відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою вимоги скаржника ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що на думку скаржника, під час розгляду скарги суд першої інстанції підійшов односторонньо, формально та без дослідження та врахування реальних обставин справи, вимог закону і установленої судової практики. Наведені в скарзі обставини свідчать про незаконні дії службових осіб державної виконавчої служби.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явилася, просила розглядати справу за її відсутності.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, заперечення ОСОБА_3 та його представника адвоката Лелікова С.О., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Відмовляючи у задоволені скарги, суд першої інстанції виходив з того, що викладені скаржницею обставини не знайшли об`єктивного підтвердження в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (ст. 129 Конституції України).

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у ч. 1 ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, про що зазначено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюється законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"

Положеннями ст.ст. 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язано виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За приписами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Із змісту наведених положень закону випливає, що метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а посадові особи державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов`язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовано Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.5 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» №1304-VII від 03.06.2015 року, у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Частиною 6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

За змістом скарги ОСОБА_1 оскаржує дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ в Запорізькій області Скрипника О.А. щодо прийняття при здійснені виконавчого провадження оцінки ринкової вартості належного приміщення № 364 загальною площею 64,8 кв.м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 , виконаної суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання ОСОБА_2 .

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 13 Закону № 1404-VIII визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із частинами першою, другою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 57 Закону № 1404-VIII обумовлено, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання.

У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.

Приписами частини першої статті 20 Закону № 1404-VIII передбачено, що для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності.

Відповідно до Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 228, Міністерство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міністерство є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб).

До основних завдань Міністерства Положенням визначено забезпечення своєчасного, повного і неупередженого виконання рішень у порядку, встановленому законодавством.

У той же час, нормами Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства від 02 квітня 2012 року № 512/5, визначено, що органом державної виконавчої служби є Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Згідно з частиною четвертою статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Підставою проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (частина перша статті 10 та частина перша статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Частиною першою статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

За змістом статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

В силу пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), якщо зазначена оцінка погоджується, затверджується або приймається органом державної влади або органом місцевого самоврядування, є обов`язковим.

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (провадження 18-18гс18).

У справі, що розглядається, для визначення вартості майна, реалізація якого відбувалася в рамках процедури примусового виконання, державний виконавець залучив суб`єкта оціночної діяльності.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18 та від 12 червня 2019 року у справі № 308/12150/16-ц дійшла висновку, що визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження під час проведення виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень.

За змістом статті 57 Закону № 1404-VIII вартість майна боржника визначають за взаємною згодою сторони виконавчого провадження. Якщо сторони не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника за ринковими цінами, що діють на день визначення його вартості.

З огляду на те, що в даному випадку йдеться мова про нерухоме майно, то в цій ситуації державний виконавець має залучити суб`єкта оціночної діяльності, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Після проведеної оцінки державний виконавець зобов`язаний повідомити про результати визначення вартості майна.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі перебуває виконавчий лист № 2-299/2011 від 19.03.2012, виданий Жовтневим районним судом м.Запоріжжя про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості у розмірі 227 002,48 грн.

07.05.2014 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №43212097.

15.08.2018 державним виконавцем було залучено для проведення незалежної оцінки суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ФОП « ОСОБА_2 ».

Відповідно до звіту про оцінку майна, вартість вищевказаного арештованого майна визначена оцінювачем у розмір 696 276,00 грн.

14.11.2019 ОСОБА_1 отримала поштою копію постанови державного виконавця від 16.08.2018 про призначення суб`єкта оціночної діяльності.

27.12.2018 відбулися електронні торги іпотечного майна за ціною 800 000 грн., переможцем яких став ОСОБА_3 .

Установивши, що оцінка предмету іпотеки була здійснена суб`єктом оціночної діяльності у відповідності з вимогами Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», і що на момент вирішення скарги предмет іпотеки вже реалізований на електронних торгах, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

ОСОБА_1 не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження фактів та обставин, викладених у скарзі.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оцінку належного боржникові нерухомого майна було здійснено у відповідності до вимог вищевказаного законодавства та не встановив підстав для задоволення скарги.

Доводи апеляційної скарги про порушення суб`єктом оціночної діяльності процедури оцінювання майна, невідповідність оцінки фактичній ринковій вартості нерухомості є безпідставними, оскільки не підтверджені належними і допустимими доказами.

На момент розгляду скарги об`єкт нерухомості вже реалізований на електронних торгах 27.12.2018 за ціною 800 000 грн., яка значно перевищує ціну, визначену суб`єктом оціночної діяльності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з додержання норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, лише свідчать про незгоду скаржника з ними.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 22.12.2021.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська