КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2901/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Київ

Справа № 753/11858/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Коренюк А.М.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

встановив:

У липні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 червня 2002 року, який розірвано 19 вересня 2008 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач працює та має нерегулярний дохід, проте не надає повноцінної матеріальної допомоги на утримання та виховання дитини, тому вона бажає отримувати аліменти офіційно в примусовому порядку. Розмір аліментів просить визначити у твердій грошовій сумі у розмірі 8 800 грн. щомісячно, який обґрунтовує, окрім щомісячних витрат на дитину, й витратами на лікування, оздоровлення та додаткове навчання іноземної мови в ТОВ «Британська мовна школа «Айсмарт».

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5630 грн. щомісячно, починаючи з 20 липня 2020 року, й до повноліття дитини.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 840 грн. 80 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 2237,34 грн. щомісячно, починаючи з 20 липня 2020 року, й до повноліття дитини. В решті позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази, на підставі яких суд міг би повно та об`єктивно встановити факт матеріального стану позивача, її стану здоров`я та потреб, у зв`язку з чим суд першої інстанції, відповідно до ст. 76 ЦПК України, не мав права враховувати такі обставини вирішуючи питання про розмір аліментів, який підлягає стягненню. Крім того, така обставина, як потреби позивача, не може бути врахована при призначенні аліментів на дитину, оскільки не стосуються предмета позову, адже аліменти, відповідно до ч. 2 ст. 179 СК України, мають виключно цільовий характер і призначені для забезпечення потреб дитини, а не її матері.

Зазначає, що стан здоров`я відповідача судом першої інстанції взагалі не досліджувався, в матеріалах справи відсутні жодні докази, на підставі яких суд міг би встановити факт позитивного стану здоров`я відповідача. Звертає увагу, що у червні 2020 року відповідачу проводилося оперативне хірургічне втручання на присінку носу та правого слухового проходу, а у липні 2020 року поставлено діагноз «вертеброгенна торакалгія» у стадії загострення, що є неврологічним захворюванням.

Посилається на те, що предметом даного позову є стягнення аліментів, починаючи з дати подачі позову, тобто з 20 липня 2020 року. Позивач не бажала участі відповідача в житті сина, зокрема у його вихованні та утриманні, у зв`язку з чим, маючи право звернутися з позовом раніше, не вважала за потрібне ним скористатися. Відсутність участі відповідача в утриманні сина є наслідком відсутності домовленості між сторонами щодо такої участі, а факт відсутності рішення суду про призначення аліментів в судовому порядку до 2020 року додатково підтверджує небажання позивача щодо участі відповідача в утриманні сина протягом попередніх років.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд першої інстанції проігнорував те, що розмір щомісячного доходу відповідача не є стабільним та коливається від 10 949,67 грн. до 23 529,07 грн. в місяць і щомісячне відрахування із доходу аліментів у розмірі 5631,13 грн. призведе до виникнення скрутного матеріального становища відповідача та його сім`ї. Відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 з 15 листопада 2008 року. З 26 серпня 2020 року дружина відповідача має статус безробітної, яка займається домашнім господарством та доглядом за спільною семирічною донькою, а відповідач, в свою чергу, зобов`язується фінансово забезпечувати сім`ю. Враховуючи положення ч. 2 ст. 370 ЦК України, дружина відповідача має право власності на 1/2 доходів відповідача, тому твердження суду про те, що дружина відповідача не враховується при розрахунку частки його доходу прямо суперечить ст. 63 СК України.

Суд проігнорував той факт, що відповідач має непрацездатних батьків, де батько відповідача є інвалідом II групи (відсутня нога) та має специфічні потреби як людина з обмеженими фізичними можливостями. Вважає посилання в рішенні суду про те, що судом не встановлено обов`язку зі сплати аліментів непрацездатним батькам безпідставними, оскільки такий обов`язок прямо встановлений нормами діючого законодавства України та повністю визнається відповідачем, тобто з цього приводу відсутній спір.

Звертає увагу на те, що відповідач не заперечує право спільного з позивачем сина на утримання і готовий брати участь у такому утриманні в межах своїх фінансових можливостей, у зв`язку з чим визнав позов частково та має можливість сплачувати аліменти у розмірі 2237,34 грн. щомісячно. Враховуючи те, що прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня 2020 року становить 2318 грн., то сума аліментів, запропонована відповідачем, майже повністю покриває ці мінімальні витрати. Позивач є працездатною і працюючою особою, яка також в межах своїх можливостей забезпечуватиме сина. Така позиція відповідача узгоджується із положеннями ч. 2 ст. 182 СК України.

Крім того, призначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції необґрунтовано виходив із права неповнолітнього сина відповідача на 1/3 частини від заробітку (доходу), що суперечить позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц. Стверджує, що визначений судом розмір аліментів є необґрунтовано великим та таким, що порушує права відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Вказує, що судом було встановлено стан здоров`я і потреби дитини, а не матері, як трактує представник відповідача в апеляційній скарзі. Крім того, матеріали справи містять докази матеріального стану позивача, а саме копію довідки про доходи ОСОБА_3 від 01 липня 2020 року. Зазначає, що жодних доказів на підтвердження стану здоров`я відповідача не надавалось під час розгляду справи у суді першої інстанції. Звертає увагу суду, що представник відповідача у апеляційній скарзі підтверджує факт відсутності участі відповідача в утриманні сина з народження і по сьогоднішній день, тобто протягом 15 років

Крім того, під час розгляду справи у першій інстанції, представником відповідача було подано довідку, відповідно до якої ОСОБА_1 працює у ТОВ «ЮТЕМ-ЗМК» з 05.09.2016 року. Посадовий оклад якого становить 27 000 грн. та заробітна плата з 01.03.2020 по 31.08.2020 склала 125 913,63 грн. Твердження відповідача про утримання безробітної дружини не повинні братись судом до уваги у зв`язку із тим, що ст. 182 СК України містить лише обставину, яка враховується судом, щодо можливої наявності у платника аліментів непрацездатної дружини. Щодо потреби батьків у матеріальній допомозі - доказів не надано, як і не надано матеріалів на підтвердження доходів та витрат батьків.

Зазначає, що посилання представника відповідача на неправильне застосування судом першої інстанції часток заробітку відповідача при призначенні розміру аліментів є недоцільним, так як позовна заява містила вимогу щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, виходячи із потреб дитини та заробітку відповідача, про що зазначено і у резолютивній частині рішення. Поняття «1/3 частки доходу відповідача» використовувалось судом у мотивувальній частині рішення лише при врахуванні наявності другої дитини у відповідача згідно з п. 3 ч. 1 ст. 181 СК України.

Крім того, суд першої інстанції не повинен був ухвалювати рішення згідно із частковим визнанням відповідачем позовних вимог, оскільки заявлена сума аліментів, яка пропонувалась відповідачем була недостатньою для потреб дитини 15-річного віку із захворюванням серця і представником позивача позовні вимоги підтримані в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити рішення суду без змін.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, представник відповідача ОСОБА_2 надіслаладо суду засобами електронного зв`язку клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю з`явитись до суду за її станом здоров`я ( перебування на тридцять дев`ятому тижні вагітності із передбачуваною датою пологів 08.02.2021 року)

Згідно з ч.2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Зважаючи на зміст апеляційної скарги та судового рішення, що оскаржується, з урахуванням обставин даної справи, її складності, мотивованим викладенням позиції відповідача в його апеляційній скарзі та відсутністю потреби у наданні усних пояснень учасників справи, явка яких до апеляційного суду є необов`язковою, колегія суддів вважала можливим розглянути справу у відсутність відповідача та його представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, судом першої інстанції були враховані наступні обставини: матеріальний стан позивача, яка веде окреме господарство, має окремий бюджет та на утриманні якої знаходиться малолітня дитина, її стан здоров`я й потреби, та відповідача, який працює, є працездатною особою, людиною молодого віку, має позитивний стан здоров`я, те, що батько дитини з часу його народження не приймав участі у його утриманні, вік дитини - повних 15 років, й лише починаючи з якого, позивач ставить питання про стягнення аліментів, з урахуванням прав на утримання малолітньої дочки відповідача ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на яку припадає 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача як батька, що становить 5631 грн. 13 коп. Тому суд вважав, що відповідач має забезпечити аліментами неповнолітнього сина ОСОБА_4 , 2005 року народження, частка якого на аліменти становить також 1/3 частини від заробітку (доходу), що також складає 5 631 грн. 13 коп., виходячи із такого розрахунку: середньомісячний дохід відповідача становить 16 893 грн. 41 коп. (101 360 грн. 48 коп. : 6 місяців = 16 893 грн. 41 коп.), 1/3 якого складає 5631 грн. 13 коп. (а.с. 54), й який, зважаючи на його доходи, спроможний забезпечити сина ОСОБА_4 щомісячними аліментами у твердій грошовій сумі у визначеному розмірі до повноліття сина - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Також суд першої інстанції враховуючи наявність у відповідача на утриманні ще однієї дитини - дочки ОСОБА_7 , 2013 року народження, вважав, що відповідач має достатні можливості сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі, визначеному судом, що ним визнається частково.

Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 червня 2002 року, який розірвано 19 вересня 2008 року. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем та перебуває на її повному утриманні, що визнається відповідачем.

Згідно з консультативними висновками № 876 від 08.08.2005 року та від 23.05.2019 року Науково-практичного медичного центру дитячої кардіології та кардіохірургії МОЗ України, дитина - ОСОБА_4 перебуває на обліку у зв`язку з захворюванням серця.

Крім того, дитина - ОСОБА_4 має захворювання хребта та стоп, що підтверджується консультативним висновком ТОВ «Гармонія здоров`я» від 14.07.2020 року.

Згідно з довідкою від 07.09.2020 року № 294, відповідач ОСОБА_1 працює у ТОВ «Ютем-ЗМК» на посаді заступника директора з комерційних питань з 05.09.2016 року по теперішній час. Загальна сума заробітної плати з урахуванням податків за період з 01.03.2020 року по 31.08.2020 року склала 125 913, 63 грн. Середньомісячний розмір заробітної плати становить 16 893 грн. 41 коп. (за вирахуванням податків).

Отже, відповідач є працездатним, має регулярний дохід у вигляді постійного заробітку за основним місцем роботи.

Встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб від 15 листопада 2008 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві, між відповідачем ОСОБА_1 та ОСОБА_11 15 листопада 2008 року був зареєстрований шлюб (а.с. 57).

Від вказаного шлюбу відповідач має дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно з ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано.

Відповідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч.1, 2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Встановивши, що п`ятнадцятирічний син сторін проживає разом із матір`ю та перебуває на її повному утриманні, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, суд першої інстанції, відповідно до положень ст. 180 СК України, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання їх сина.

Наявні у справі докази, зокрема, довідка про доходи ОСОБА_1 за період із 01.03.2020 року по 31.08.2020 року, свідчать про наявність у відповідача - платника аліментів постійного місця роботи та доходу, середньомісячний розмір якого, за вирахуванням податків та обов`язкових платежів, становить 16 893 грн. 41 коп. щомісяця, а тому зобов`язаний утримувати свою дитину, в розмірі, який буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Враховуючи те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, визначений судом розмір аліментів на утримання дитини в розмірі 5630 грн. відповідає потребам дитини відповідного віку і стану його здоров`я, який перебуває на обліку у науково-практичному медичному центрі дитячої кардіології та кардіохірургії МОЗ України у зв`язку з захворюванням серця, що узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 182 СК України.

За таких обставин, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати свою дитину, її вік та стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, зважаючи на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, за відсутності доказів неспроможності відповідача, який є особою працездатного віку, сплачувати аліменти у стягнутому розмірі, апеляційний суд вважає, що стягнення аліментів у визначеному судом першої інстанції розмірі є справедливим та достатнім з урахуванням наведеного вище, рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини та фактичного приділення позивачем більше сил та засобів на виховання та розвиток дитини.

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1. ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір щомісячного доходу відповідача не є стабільним, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до наявних у матеріалах справи доказів, відповідач працює в ТОВ «ЮТЕМ-ЗМК» з 05.09.2016 року та займає посаду заступник директора з комерційних питань, щомісяця отримує заробітну плату, а тому спроможний забезпечити виплату аліментів на утримання сина у розмірі 5630 грн. в місяць.

Докази, які б підтверджували факт того, що відповідач є непрацездатною особою, що унеможливлює сплату ним аліментів у визначеному судом розмірі, в матеріалах справи відсутні.

Отже, в сукупності оцінених судом доказів, враховуючи відсутність доказів про наявність медичних протипоказань щодо виконання роботи на посаді, яку він займає, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання свого сина підліткового віку, в розмірі, який визначений рішенням суду, а тому доводи апеляційної скарги щодо стану здоров`я відповідача колегія суддів вважає також необґрунтованими.

Частиною 3 ст. 367 ЦПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Разом з тим, відповідачем не наведено в апеляційній скарзі поважних причин, з яких не були надані суду першої інстанції додані відповідачем до апеляційної скарги копії консультативних висновків отоларинголога Медичного центру «Санта Лен» за липень 2020 року, консультативного висновку невролога ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» від 28.06.2020 року.

Доводи відповідача про те, що судом першої інстанції не враховано наявність на його утриманні дружини та їх спільної дитини, колегія суддів відхиляє, оскільки сам по собі факт наявності у дружини відповідача статусу безробітної, не дає підстав вважати, що вона є непрацездатною особою і відповідач зобов`язаний нести додаткові витрати на її утримання.

Наявність на утриманні відповідача дочки від другого шлюбу не звільняє його від обов`язку утримувати свого сина від першого шлюбу та забезпечити умови життя, необхідні для розвитку та здоров`я сина, який проживає разом із матір`ю та перебуває на її повному утриманні.

Доводи відповідача про необхідність зменшення визначеного судом розміру аліментів, оскільки на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем не надано доказів щодо розміру утримання, яке постійно (щомісяця) чи періодично надається ним непрацездатним батькам, як і доказів тих обставин, що у батьків відповідача відсутні власні доходи.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач є працездатною і працюючою особою, яка також в межах своїх можливостей повинна забезпечувати сина, колегія суддів відхиляє, оскільки суд повно та всебічно дослідив обставини справи, перевірив їх доказами, які оцінив згідно з вимогами процесуального закону, та врахував рівність обов`язку обох батьків щодо участі в утриманні п`ятнадцятирічної дитини.

Отже, враховуючи те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України, а максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, не повинен перевищувати 70 % заробітної плати цієї особи (ч. 3 ст. 70 Закону України від «Про виконавче провадження»), визначений судом розмір аліментів на утримання дитини в сумі 5630 грн. відповідає інтересам дитини та стану її здоров`я, та не порушує прав платника аліментів.

Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин, які б унеможливлювали сплату відповідачем аліментів в сумі 5630 грн. щомісячно, останній, у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку, суду не надав. Стягнень по іншим аліментним зобов`язанням відповідач не має.

За таких обставин, при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції належним чином врахувавши стан здоров`я дитини, матеріальний стан відповідача, рівність батьків у виконанні обов`язку по утриманню дитини до її повноліття, та дійшов правильного висновку, що розмір доходу відповідача дозволяє забезпечити сплату аліментів на утримання сина в сумі 5630 грн. щомісячно.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.