Ухвала

22 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 149/1635/21

провадження № 61-20582ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 вересня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 24 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне) про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне) (далі - АТ «СГ «ТАС» (приватне)) про відшкодування шкоди, завданоїсмертю фізичної особи.

В обґрунтування позову зазначала, що 02 лютого 2021 року близько 19.30 год у с. Широка Гребля Хмільницького району Вінницької області відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), у якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ЗИЛ 131», державний номерний знак НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , внаслідок чого останній загинув від отриманих травм. За даним фактом було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000157 від 03 лютого 2021 року, кваліфікованого за частиною другою статті 286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на день ДТП була застрахована у АТ «СГ «ТАС» (приватне), поліс № АР 7296948, у зв`язку із чим, АТ «СГ «ТАС» (приватне) як страховик, є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Зазначала, що особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_3 , є вона - мати загиблого та батько загиблого - ОСОБА_4 .

У ході проведення розслідування страхового випадку відповідачем не здобуто і відповідно не надано доказів, які б підтверджували той факт, що шкода спричинена внаслідок непереборної сили або внаслідок умислу потерпілого.

Вважаючи, що має всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену їй шкоду, просила суд стягнути з відповідача 36 000,00 грн страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду, та 17 200,00 грн страхового відшкодування, як грошову компенсацію за понесені витрати на поховання загиблого.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 24 листопада 2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з АТ «СГ «ТАС» (приватне) на користь ОСОБА_1 36 000,00 грн страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду, 17 200,00 грн страхового відшкодування, як грошову компенсацію за понесені витрати на поховання загиблого.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відсутність вироку суду відносно ОСОБА_2 не звільняє його від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, відтак, відповідач незаконно зупинив виплату страхового відшкодування. Виплата у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, становить 72 000,00 грн (12 місяців * 6 000,00 грн). Оскільки, особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_3 є мати - ОСОБА_1 та батько загиблого - ОСОБА_4 , то позивачу, як матері загиблого, належить 1/2 частки від загального розміру страхового відшкодування, що становить 36 000,00 грн. З урахуванням встановленого пунктом 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суди дійшли висновку про виплату позивачеві страхового відшкодування витрат на поховання у розмірі 17 200,00 грн.

14 грудня 2021 року ПрАТ «СГ «ТАС» звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 вересня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 24 листопада 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи, у загальному розмірі 53 200,00 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (227 000,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України як підставу для оскарження у касаційному порядку судових рішень у малозначних справах визначено ситуацію, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Посилання заявника на постанови Верховного Суду у справах, де за подібних відносин, але різних фактичних обставин, встановлено інші умови договірного регулювання відносин сторін спору, не є підтвердженням відсутності єдності у правозастосовчій практиці у справах щодо відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи.

Заявником у касаційній скарзі не сформульовано правову проблему, яка на думку заявника є фундаментальною і потребує вирішення Верховним Судом.

Наведене дає підстав для висновку, що касаційна скарга не містить належного обґрунтування наявності підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для перегляду малозначної справи судом касаційної інстанції.

Щодо доводів заявника про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття значного суспільного інтересу та винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, а сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 вересня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 24 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне) про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний