КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 20 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції", Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича про визнання протиправним та скасування рішення та запису,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суд з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з витягу Реєстру речових прав на нерухоме майно, що був наданий позивачу представником фінансової компанії, стало відомо, що Державний реєстратор - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін Максим Анатолійович, 17.06.2020 виніс рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52776177 про реєстрацію права власності на квартиру позивача за ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції». Підстава для державної реєстрації: іпотечний договір № 33/227/П/3-06. Позивач вважає, що перехід права власності на належну йому квартиру відбувся незаконно (за відсутності правових підстав), рішення про державну реєстрацію прав та записи, які внесені на підставі таких рішень підлягають скасуванню. Зазначене призвело до порушення прав позивача. У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати дії державного реєстратора - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича щодо проведення 17.06.2020 державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» - незаконними; скасувати рішення державного реєстратора - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича, індексний номер: 52776177 від 22.06.2020 року, запис №36993004 згідно з яким 17.06.2020 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», з тих підстав, що договором іпотекі не передбачено можливість набуття права власнсоті на предмет іпотеки. В матеріалах реєстраційної справи відсутня оцінка майна. Крім того порушено вимоги Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», під дію якого підпадає спірна квартира та згоду на звернення стягнення якої позивач не давав, А також фінансова компанія не направляла, а позивач не отримував повідомлення про звернення стягнення.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 серпня 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії державного реєстратора - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича щодо проведення 17.06.2020 державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції».

Скасовано рішення державного реєстратора - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича, індексний номер: 52776177 від 22.06.2020, запис № 36993004 згідно з яким 17.06.2020 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 , за Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції".

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" та Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80грн, а саме з кожного в розмірі по 420,40грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду скасувати і в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що оскільки внаслідок бездіяльності позивача щодо неотримання згідно п. 4.3 іпотечного договору вимог-повідомлень про усунення порушення зобов`язання та виселення, ТОВ Фінансова компанія "Приватні інвестиції" задовольнило свої вимоги відповідно до п. 4.4 іпотечного договору та в порядку ст.ст. 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», тому суд неправильно застосував норми матеріального права.

Також вважає, що на дані правовідносини не поширюється Закон України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки стягнення на предмет іпотеки було звернуто в позасудовому порядку у відповідності до умов договору у відповідності до умов іпотечного застереження, добровільно погодженого сторонами у договорі іпотеки, тому відсутни примусова реалізація майна (Така правова позиція Верховного Суду в постанові від 12.07.2018 року у справі 372/977/16-ц та від 13.06.2018 року у справі № 645/5280/16-ц).

Також судом зроблено неправильний висновок про порушення порядку реєстрації права власності, оскільки застосовано п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127 в старій редакції щодо отримання повідомлення, проведення оцінки майна.

При цьому вказана в вимогах-повідомленнях про порушення зобов`язання сума в розмірі 2588377,73 грн. повністю відповідає сумі права вимоги, яка була придбана апелянтом на електронних торгах і ця сума взагалі не впливає на реєстрацію права власності на іпотечне майно.

Крім того, суд порушив вимоги ст. 13 ЦПК України, оскільки щодо невідповідності вказаної суми позивачем не заявлялося як підстави позову, як і не було доводів про те, що договором іпотеки не передбачена можливість набуття права власності на предмет іпотеки.

У відзиві позивач посилається на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.09.2006 між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №49.28/227/С-П-06, відповідно до якого Банк надає позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 44 000,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 1,83 процентів річних в строк до 01 вересня 2031 року.

Відповідно до пункту 4 договору, в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги кредитор укладає іпотечний договір.

01.09.2006 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір №33/227/П/3-06, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М., зареєстровано в реєстрі №3569.

Відповідно до іпотечного договору №33/227/П/3-06 від 01.09.2006 зазначено, що предметом іпотечного договору є майно, а саме: двокімнатна квартира, загальною площею 50,74кв.м., житловою площею 30,30кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та належить на праві власності ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 31.08.2000 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кулініч Н.Ю., за реєстровим №1641 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 04.10.2000 і записаний у реєстрову книгу №д.584-166 за реєстровим №5021.

Пунктом 4.1. іпотечного договору №33/227/П/3-06 від 01.09.2006 визначено, що за рахунок майна іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту, процентів, штрафними санкціями та відшкодуванням збитків, які виникли у зв`язку із прострочкою виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором, витратами пов`язаними із зверненням стягнення на майно, витратами пов`язаними з утриманням та збереженням майна, витрати на страхування майна, та інші витрати обумовленні виконанням умов цього договору.

26.06.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 14.12.2015, по справі №754/546/15 задоволено позов та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №49.28/227/С-П-06 від 01.09.2006 в сумі 640269,98грн та судові витрати в розмірі 3654,00грн.

05.02.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» було укладено договір про відступлення прав вимоги №2149/К, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. за реєстровим № 217, у відповідності до умов якого права вимоги за кредитним договором №49.28/227/С-П-06 від 01.09.2006 з усіма додатками та додатковими угодами, що укладені між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 перейшли до нового кредитора, а саме: ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції».

22.09.2020 року Державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним Максимом Анатолійовичем на підставі договору іпотеки №33/227/П/3-06 від 01.09.2006, зареєстроване право власності на квартиру, що належала позивачу, за ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що іпотечним договором №33/227/П/3-06, а саме пунктами 4.2, 4.3. іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на майно у випадку порушення іпотекодавцем умов кредитного договору, або умов цього договору; при настанні випадків, передбачених п.4.2 цього договору, іпотекодержатель за 30 календарних днів попереджає іпотекодавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобов`язання, забезпечені іпотекою, не будуть виконанні, іпотеко держатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із таких способів: - від свого імені продає майно третім особам і спрямовує отримання кошти на задоволення своїх вимог, - дає іпотекоавцю згоду на реалізацію майна третім особам, визначеним іпотекодержателем або погоджених з ним, від свого (іпотекодавця) імені, за умови, що кошти, виручені від реалізації, будуть направлені на задоволення вимог іпотекодержателя. Перебіг тридцятиденного строку починається з наступного дня, після календарної дати вручення іпотекодавцю повідомлення про намір іпотеко держателя укласти договір купівлі-продажу майна або отримання іпотекодавцем такого повідомлення направленого рекомендованим листом.

Отже договором Іпотеки не передбачена можливість набуття саме Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Відповідач використовує нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , як єдине майно для постійного проживання, альтернативного житла, в якому міг би проживати відповідач немає. Згоди на відчуження спірної квартири власник не надавав, оскільки у нього не знаходиться у власності інше нерухоме житлове майно.

Таким чином квартира АДРЕСА_1 , виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України ОСОБА_1 за кредитом наданим в іноземній валюті, яка використовується як місце постійного проживання позичальника, а тому підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07.06.2014.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Так, в апеляційній скарзі апелянт вважає безпідставним та зробленим з порушенням процесуального закону висновок суду про порушення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті» - посилається на правову позицію, наведену у Постанові ВС від 12.07.18 по справі № 372/977/16-ц та Постанові ВС від 13.06.18 по справі № 645/5280/16-ц.

Проте, рішення суду першої інстанції в цій частині відповідає останнім правовим позиціям, сформульованим Верховним судом. Так, у Постанові від 20.11.2019 р. по справі № 802/1340/18 Велика Палата Верховного Суду сформулювала наступні висновки: «Закон «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону «Про мораторій» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон «Про мораторій» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.

Таким чином, встановивши, що квартира АДРЕСА_2 використовується як місце постійного проживання позивачем, не може бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі шляхом реєстрації права власності за ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» як забезпечення виконання відповідачем умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті», згоди на що відповідач не надавав.

При цьому в апеляційній скарзі апелянт підтверджує факт порушення приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме відсутність серед документів, поданих державному реєстратору для державної реєстрації права власності на предмет іпотеки не тільки доказів вручення листа-вимоги, надісланої іпотекодателю в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку»; апелянт підтверджує не направлення належного листа-повідомлення в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», адже такі листи були направлені іпотекодателю щодо його виселення з іпотечного майна.

Крім того, «Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено: «Протягом дії Закону "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" для держреєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яким є нерухоме житлове майно загальною площею у визначених Законом межах, що виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, також подається заява, щопідтверджує згоду іпотекодавця - громадянина України на набуття іпотекодержателемправа власності на предмет іпотеки, справжність підпису на якій засвідчується відповідно до Закону "Про нотаріат ", крім випадків встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованого права власності іпотекодавця на інше нерухоме житлове майно (його частину) в Державному реєстрі прав чи в його невід`ємній архівній складовій частині або надання державному реєстратору документів, якими підтверджується, що відповідне нерухоме житлове майно не є місцем постійного проживання іпотекодавця».

Іпотечний договір не містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а містить відсилочні норми до вимог Закону, що не може бути розцінено як договірне застереження про перехід права власності.

Таким чином доводи апеляційної скарги є необґрунтовані.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено ст. 367 ЦПКУ, та не спростовують і не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Інші аргументи апеляційної скарги на законність та обґрунтованість рішення судупершої інстанціїне впливають, його висновків не спростовують.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", § 23).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 20 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник