СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/23188/21

пр. № 2/759/6930/21

08 грудня 2021 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Миколаєць І.Ю., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державного підприємства «Спеціалізоване лісогоспорадське підприємство «Київоблагроліс» (Київська обл., смт. Іванків, вул. І.Проскури, буд. 24) про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітньої плати,

ВСТАНОВИВ:

11.10.2021 р. засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 165986,06 грн., компенсацію, щодо втрати частини доходів у розмірі 4677,01 грн., моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн., а також середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. В обгрунтування позову зазначає, що у період з 06.02.2017 р. по 18.05.2021 р. перебувала з відповідачем у трудових відносинах. За час перебування у трудових відносинах з відповідачем позивачу була нарахована, але не виплачена заробітня плата. Всупереч вимогам позивача, відповідач продовжує ухилятися від виплати, у зв`язку з чим ОСОБА_1 просить також стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку. Позивач зазначає, що вищевказана ситуація призводить до значних душевних стражань останньої.

Ухвалою суду від 20.10.2021 року справу прийнято до свого провадження та постановлено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзив від відповідача не надходив. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач та/або позивач до суду не подавали.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Судом встановлено, що відповідно до наказу в.о. генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» від 31.01.2017 р. №24-к «Про прийняття на работу», ОСОБА_1 прийнята на работу у відповідне підприємство з 06.02.2017 р. на посаду головний юрист.

Наказом генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» №05-к ОСОБА_1 змінено прізвище на « ОСОБА_1 » у трудовій книжці, облікових та бухгалтерських документах.

Відповідно до наказу т.в.о. генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» від 14.05.2021 р. №45 к «Прозвільнення», ОСОБА_1 звільнена з вищевказаного підприємства з 18.05.2021 р. за угодою сторін (п.1 ст. 36 КЗпП України).

Відповідно до довідки виданої ДП «СЛП «Київоблагроліс» за місцем вимоги від 21.07.2021 р., на момент звільнення 18.05.2021 р. за угодою сторін з посади головного юрисконсульта ДП «СЛП «Київоблагроліс» має заборгованість перед ОСОБА_1 в загальній сумі 165986,06 грн., в тому числі нарахована компенсація при звільненні за невикористану відпустку в сумі 45516,47 грн. Підприємство зобов`язується у подальшому погасити вище зазначену заборгованість по мірі надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок у найкоротший термін.

Належно повідомлений відповідач, що отримав копію позовної заяви з ухвалою суду не надав доказів сплати вказаної заборгованості.

Оскільки відповідач не провів повний розрахунок, не виплатив позивачу заборгованість із заробітної плати, позов у частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітньої плати підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок). Зокрема, згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

30 січня 2019 року Велика Палата Верховного Суду (справа № 910/4518/16) вказала, що за змістом норм статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Згідно розрахунку наданого позивачем розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку по дату звернення до суду становить 145122,86 грн.

Позивачем не сплачено додатково судовий збір за стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по дату ухвалення рішення.

Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16).

Отже, враховуючи , що позивач звернувся до суду з даним позовом за сплином 5 місяців з часу звільнення, то суд зменшує розмір відшкодування до 75000 грн., вважаючи таку суму справедливою.

При цьому якщо виплата зарплати затримується на один і більше календарних місяців, роботодавець зобов`язаний нарахувати та виплатити працівникам компенсацію втрати частини заробітної плати .

Порядок нарахування та виплати компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати встановлено Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»

Ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до вимогст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться), що передбачено ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Згідно наданого позивачем розрахунку розмір компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати становить 4677,01 грн., і такий розрахунок приймається судом як належний.

Відповідно до положень ст.ст.23,1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як роз`яснено судам в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачу від дій відповідача знайшов повне підтвердження дослідженими обставинами справи.

Отже, вчиненою затримкою розрахунку позивачу завдано моральної шкоди. При цьому, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз.

Суд, визначаючи розмір шкоди, виходить з вищенаведених норм, керуючись принципами рівності, поміркованості, виваженості, розумності, справедливості, визнаючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Тому суд встановлює розмір моральної шкоди в сумі 15000,00 грн.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно сумі задоволених вимог, в порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України.

Позивачем було сплачено 3857,85 грн. судового збору.

Позивачем не надано доказів витрат на допомогу адвоката.

За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 2 749,14 грн. (15000,00 + 4677,01 + 75000,00 +165986,06) * 3857,85 грн. / (50000,00 + 4677,01 + 145122,86 +165986,06) = 2 749,14 грн.).

Керуючись ст.ст.47,116,117 КЗпП України, ст.ст. 6-13,18,19,71-79,89,141,259,263,264,265,268,273,274,279,354,355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державного підприємства «Спеціалізоване лісогоспорадське підприємство «Київоблагроліс» (Київська обл., смт. Іванків, вул. І.Проскури, буд. 24) про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітньої плати, задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогоспорадське підприємство «Київоблагроліс», (Київська обл., смт. Іванків, вул. І.Проскури, буд. 24) на користь ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 165986,06 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогоспорадське підприємство «Київоблагроліс», (Київська обл., смт. Іванків, вул. І.Проскури, буд. 24) на користь ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) компенсацію, щодо втрати частини доходів у розмірі 4677,01 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогоспорадське підприємство «Київоблагроліс», (Київська обл., смт. Іванків, вул. І.Проскури, буд. 24) на користь ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогоспорадське підприємство «Київоблагроліс», (Київська обл., смт. Іванків, вул. І.Проскури, буд. 24) на користь ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день звернення до суду (11.10.2021 р.), що з урахуванням принципу справделивості зменшено судом, у розмірі 75000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю.Миколаєць