Провадження №2/447/81/21
Справа №447/2319/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

24.02.2021 Миколаївський районний суд Львівської області в складі судді Павліва В.Р., за участю секретаря судового засідання Волківської-Любінської Н.Б.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження в м. Миколаєві Львівської області справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Львівгаз», ТОВ «Львівгаз збут» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

Процесуальні дії у справі.

02.09.2020 ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського районного суду Львівської області з позовом до АТ «Львівгаз», ТОВ «Львівгаз збут» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, у якому просить визнати дії АТ «Львівгаз» по встановленню загальнобудинкового лічильника газу для обліку спожитого газу мешканцями квартир будинку АДРЕСА_1 . Новий Розділ протиправними, зобов`язати АТ «Львівгаз» повернути позивачці кошти, витрачені на установлення індивідуального ПЛГ у сумі 4 220 грн. за адресою: АДРЕСА_2 , зобов`язати ТОВ «Львівгаз збут» вартість спожитого газу за адресою: АДРЕСА_2 , за період з березня 2018 по січень 2020 розрахувати відповідно до встановлених норм споживання природного газу, а не за показаннями загальнобудинкового лічильника газу та скасувати плату за розподіл (доставку) газу, скасувати плату за розподіл (доставку) газу, а також відновити газопостачання за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що вона разом із своїм онуком - ОСОБА_2 , проживають у квартирі АДРЕСА_2 . За спожитий газ оплату здійснювала своєчасно та в повному обсязі. Позивачка є побутовим споживачем природного газу, який використовує газ лише для приготування їжі. З березня 2018 року від ТОВ «Львівгаз збут» почали надходити рахунки про вартість спожитого газу із заборгованістю. Станом на травень 2020 року розмір заборгованості становить 5 941,67 грн. Облік спожитого газу проводився за показаннями встановленого загальнобудинкового лічильника газу та за розрахунковий період з травня 2017 по 20.01.2020, тобто до моменту встановлення індивідуального ПЛГ пропорційно до кількості зареєстрованих осіб у будинку на підставі Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого Постановою КМУ №620 від 16.05.2002 із змінами відповідно до діючих цін на природний газ. Позивачка вказала, що до початку нарахування оплати за показами загальнобудинкового лічильника, відповідно до норм споживання, нарахування були в рази менші, хоча об`єми споживання газу не змінювалися.

Крім цього, позивачкою було вказано про неодноразове звернення до ТОВ «Львівгаз збут» із заявами про проведення нарахування об`ємів спожитого газу відповідно до кількості фактично проживаючих осіб, а не кількості зареєстрованих, а також із заявою про встановлення їй індивідуального ПЛГ, на що було відмовлено.

Позивачка зазначила, що після встановлення нею ПЛГ за власний кошт, за лютий 2020 року вона отримала квитанцію, у якій об`єм спожитого газу становив 5,74 м. куб. порівняно з нарахуваннями за грудень 2019 року - 152,5 м. куб. газу. Вважає таке нарахування незаконним, тому змушена звернутись до суду з позовом.

04.09.2020 суддею Миколаївського районного суду Львівської області постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надання строку позивачці для усунення недоліків.

02.11.2020 позивачка ОСОБА_1 подала до суду заяву про усунення недоліків, зазначених в ухвалі від 04.09.2020.

02.11.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового розгляду.

Ухвалу суду від 02.11.2020, копію позовної заяви та доданих до неї документів, ТОВ «Львівгаз збут» отримало та 17.11.2020 на електронну пошту суду від представника відповідача ТОВ «Львівгаз збут» адвоката Стернюка В.А. надійшло клопотання про відкладення справи та продовження строку для подання відзиву.

17.11.2020 ухвалою судді Миколаївського районного суду Львівської області вищевказане клопотання задоволено частково, а саме відкладено розгляд справи.

20.11.2020 до суду надійшов відзив від представника відповідача ТОВ «Львівгаз збут» адвоката Стернюка В.А., у якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог через безпідставність. В обґрунтування зазначив, що дії ТОВ «Львівгаз збут» по нарахуванню плати за спожитий природній газ відповідають вимогам законодавства та договору постачання природного газу побутовим споживачам, ТОВ «Львівгаз збут» не здійснює розподіл (доставку) природного газу, а здійснює діяльність з постачання природного газу, припинення газопостачання на об`єкті позивача, за умови непогашення ним заборгованості, є законним правом відповідача, спрямованим на захист його порушених прав та інтересів.

Представник АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» адвокат Бандирський А.С. подав до суду відзив, у якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог так як на момент встановлення загальнобудинкового лічильника газу (далі - ЗВОГ) діяв ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 01.10.2015, який не містив вимог оснащувати споживачів індивідуальними приладами обліку природного газу, не передбачалося отримання згоди від співвласників будинку на встановлення ЗВОГ, тому дії АТ «Львівгаз» не являються неправомірними, позовна вимога щодо перерахунку заявлена не до належного відповідача, яким повинен виступати АТ «Львівгаз», а не ТОВ «Львівгаз збут», а також відповідач вказав про неможливість визначити розмір компенсації витрат за встановлення індивідуального приладу обліку природного газу для споживача, який встановив лічильник за власний рахунок, у зв`язку з відсутністю законодавчо встановленого механізму відшкодування коштів.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 11.01.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

03.02.2021 представник позивачки адвокат Магарський М.З. подав клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

У судове засідання представники відповідачів ТОВ «Львівгаз збут» та АТ «Львівгаз» не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. Заяв та клопотань на адресу суду не надходило.

Судом на підставі частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд встановив:

Позивачка ОСОБА_1 проживає та є власником квартири АДРЕСА_2 , що стверджується довідкою №661 від 27.01.2020, виданою виконавчим комітетом Новороздільської міської ради Львівської області (а.с. 5). Окрім неї, у квартирі зареєстровані ще 6 осіб, серед яких онук - ОСОБА_2 , який проживає за вищевказаною адресою, онучка - ОСОБА_3 та її діти, які згідно копії акту про тимчасове непроживання від 16.05.2017, не проживали за місцем реєстрації з 2013 року та проживають за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 9).

Позивачка являється побутовим споживачем природного газу, який використовує лише для приготування їжі, зареєстрована як абонент - особистий рахунок № НОМЕР_1 .

Квартира АДРЕСА_2 обладнана індивідуальним приладом обліку газу з січня 2020 року. До вказаного часу нарахування оплати за спожитий газ за адресою: АДРЕСА_2 , ґрунтуються на показниках загальнобудинкового лічильника газу на підставі Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природного газу (будинкових), затвердженого постановою Кабінету Міністрів №620 від 16.05.2002, а саме: за січень 2018 року - 41,44 куб.м., за лютий 2018 року - 16,26 куб.м., за березень 2018 року - 0,14 куб.м., за квітень 2018 року - 127,26 куб.м., за травень 2018 року - 13,78 куб.м., за червень 2018 року - 1,22 куб.м., за липень 2018 року - не встановлено, за серпень 2018 року - 12,64 куб.м., за вересень 2018 року - 10,05 куб.м., за жовтень 2018 року - 78,46 куб.м., за листопад 2018 року - 89,38 куб.м., за грудень 2018 року - 35,38 куб.м., за січень 2019 року - 112,12 куб.м., за лютий 2019 року - 26,87 куб.м., за березень 2019 року - 43,86 куб.м., за квітень 2019 року - 81,4 куб.м., за травень 2019 року - 75,85 куб.м., за червень 2019 року - 51,27 куб.м., за липень 2019 року - 42,85 куб.м., за серпень 2019 року - не встановлено, за вересень 2019 року - 51,17 куб.м., за жовтень 2019 року - 56,6 куб.м., за листопад 2019 року - не встановлено, за грудень 2019 року - 152,5 куб.м., за січень 2020 року - 181,23 куб.м. (а.с. 64-71).

У січні 2020 року ОСОБА_1 за власний кошт встановила індивідуальний газовий лічильник у вищевказаній квартирі (а.с. 62).

За лютий 2020 року, після встановлення індивідуального газового лічильника, нараховано спожитий газ у кількості 5,74 куб.м. (а.с. 69).

Згідно копії акту б/н на припинення газопостачання та пломбування запірних пристроїв від 10.02.2020 газопостачання до квартири АДРЕСА_2 , було припинено представниками Пустомитівського відділення АТ «Львівгаз» за поданням постачальника газу письмової заяви про припинення газопостачання (доручення ТОВ «Львівгаз збут») у зв`язку із наявністю суми боргу у розмірі 6 984,09 грн. (а.с. 63).

01.04.2020 ОСОБА_1 звернулася до АТ «Львівгаз» із заявою про здійснення перерахунку об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу по її особовому рахунку за період часу з 01.03.20178 до 01.02.2020 включно в межах норм споживання природного газу населенням, визначеного Постановою КМУ від 27.02.2019 №143 та провести перерахунок розміру наявної заборгованості за газ у зв`язку з таким нарахуванням (а.с. 72-73).

06.04.2020 ОСОБА_1 була надана відповідь в.о. начальника управління клієнтського сервісу АТ «Львівгаз» від 06.04.2020 №79008-Лв-2953-0420 на заяву ОСОБА_1 від 01.04.2020, у якій зазначено про те, що встановлений будинковий газовий лічильник не суперечить вимогам законодавства, яке діяло на момент такого встановлення. Нарахування за спожитий природний газ мешканцям будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, і за адресою: АДРЕСА_2 , з травня 2017 до 01.02.2020 (момент встановлення індивідуального ПЛГ) проводилося згідно показів будинкового газового лічильника на підставі Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природного газу (будинкових), затвердженого постановою КМУ №620 від 16.05.2002 із змінами відповідно до діючих цін на природний газ (а.с. 62).

Оцінка суду.

Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору розподілу природного газу, що є у загальному доступі на офіційному сайті Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст.ст. 633, 634, 641 та 642ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС.

Судом встановлено, що позивачка приєдналася до вказаного Типового договору розподілу природного газу, оскільки щомісячно споживала природний газ та щомісячно сплачувала рахунки за спожитий природний газ.

Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору, Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а позивач взяла на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Оцінюючи позовну вимогу щодо визнання дій АТ «Львівгаз» по встановленню загальнобудинкового лічильника для обліку спожитого газу мешканцями квартири АДРЕСА_1 . Новий Розділ протиправними, суд виходить з наступного.

Позивачка у своєму позові не вказала коли саме було встановлено загальнобудинковий лічильник газу, проте, згідно відповіді АТ «Львівгаз» від 06.04.2020 №79008-Лв-2953-0420 на заяву ОСОБА_1 від 01.04.2020, нарахування за спожитий природний газ мешканцям будинку за адресою: АДРЕСА_2 , з травня 2017 по 02.01.2020, тобто до встановлення індивідуального ПЛГ, проводилося згідно показів будинкового газового лічильника на підставі Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою КМУ № 620 від 16.05.2002 (а.с. 62).

Тобто, суд встановив, що ЗВОГ було встановлено у травні 2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу (індивідуальних або загальнобудинкових) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі - до 01.01.2018, що забезпечить 100% облік спожитого природного газу населенням. У разі не встановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Позивачка у позові вказала про те, що ЗВОГ може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку у порядку визначеному ст. 10 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Однак, на час виникнення спірних правовідносин, вищевказаний закон не містив такої вимоги, а, навпаки, балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ, на підставі глави 5 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015.

Пунктом 4, 5 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою КМУ від 16 травня 2002 р. № 620, визначено, що

ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи. Встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем.

У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти.

Обсяги спожитого мешканцями будинку (будинків) природного газу, обладнаного будинковим вузлом обліку, визначаються:

1) у будинках, де не встановлено квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку з подальшим розподілом обсягів спожитого газу між споживачами пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні;

2) у будинках, де крім будинкового вузла обліку частково встановлено квартирні лічильники газу:

для споживачів, що мають квартирні лічильники газу, - за показаннями таких лічильників;

для споживачів, що не мають квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку, з яких виключаються сумарні показання квартирних лічильників газу, встановлених у цієї групи споживачів, з подальшим розподілом такої різниці оператором газорозподільної системи між споживачами, які не мають квартирних лічильників газу, пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні.

Кодексом ГРМ (у редакції, що діяла на час встановлення ЗВОГ), у главі 5 розділу IX визначено, що за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.

У разі наявності ВОГ природного газу, встановленого для ведення такого обліку в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків або гуртожитків, визначення об`єму спожитого природного газу мешканцями зазначених об`єктів здійснюється відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620.

Відповідно до п.5.5 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загально будинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2002 року №620 (в редакції чинній на момент виникнення спору) встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку.

Власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі не врегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, загальнобудинковий вузол обліку природного газу встановлений за ініціативою АТ «Львівгаз».

Позивачці як споживачу природного газу на час виникнення спірних правовідносин було надано право на встановлення індивідуального (квартирного лічильника) окремо на квартиру за її власні кошти у випадку незгоди розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку.

При цьому, позивачка у позові вказала, що неодноразово зверталася з вимогою про встановлення індивідуального ПЛГ, проте доказів таких звернень та відмов у такому встановленні суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім цього, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати КЦС в ухвалі від 23.12.2020 у справі №212/5836/17, провадження №61-15223св19, вказав на те, що аналіз положень нормативно-правових актів України дає підстави дійти висновку, що умови встановлення загальнобудинкового лічильника обліку природного газу в період до 20 січня 2018 року та в період після 20 січня 2018 року різнилися:

- до 20 січня 2018 року - оператор газорозподільної системи зобов`язаний був врегулювати з власником (власниками) будинку (будинків) (квартир), особою, відповідальною за експлуатацію будинку (будинків), балансоутримувачем будинку (будинків) договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку (пункт 4 Тимчасового положення), тобто, згода усіх співвласників квартир на встановлення загальнобудинкового лічильника газу не вимагалась;

- після 20 січня 2018 року - лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (стаття 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»), коли загальнобудинковий лічильник газу міг бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Таким чином, для правильного вирішення спору в аналогічних категоріях справ необхідно з`ясувати час встановлення загальнобудинкового лічильника обліку та дотримання сторонами наведених умов.

Ні попередня (до 20 січня 2018 року), ні чинна редакція Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» не кваліфікує дії газорозподільної організації щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу як протиправні чи такі, що суперечать вимогам цього закону.

Отже, АТ «Львівгаз» мав підстави для встановлення ЗВОГ в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1 , тому суд вбачає підстави для відмови у задоволенні вказаної позовної вимоги.

Стосовно вимоги зобов`язати АТ «Львівгаз» повернути позивачці кошти, витрачені на встановлення індивідуального ПЛГ у сумі 4 220 грн. за адресою: АДРЕСА_2 , суд зазначає наступне.

Так, обов`язок встановити індивідуальні прилади обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем, який належить до такої категорії споживачів природного газу, як населення, покладено на газорозподільні організації. Таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів обліку та робіт з їх встановлення, оскільки відповідне фінансування уже закладено в тариф на оплату спожитого газу відповідно до ст. 6 Закону України від 16 червня 2011 року № 3533-VI «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Встановлено, що позивачка є побутовим споживачем природного газу, а відповідач АТ «Львівгаз» - Оператором газорозподільної мережі, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреб фізичних осіб у забезпеченні газопостачанням.

Позивач приєдналася до Типового договору постачання природного газу на невизначений строк, оскільки щомісячно споживала природний газ та щомісячно сплачувала рахунки за таке споживання. У встановлених тарифах на газопостачання були передбачені витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу. АТ «Львівгаз» зобов`язане надавати оплачені позивачами послуги, у тому числі відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (у редакції, що діяла на час спірних правовідносин) зобов`язане забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 1 січня 2018 року, оскільки спірні правовідносини розпочалися до внесення змін щодо строку встановлення лічильників таким споживачам.

Саме на суб`єкт господарювання - газорозподільну організацію покладений обов`язок встановлення лічильників газу для населення та лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним, що узгоджується з позицією постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18).

Водночас, позивачка самостійно, за власний кошт, у січні 2020 року встановила індивідуальний ПЛГ.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (з урахуванням змін, внесених Законом України від 21.12.2017 р. № 2260-VIII, що набув чинності 19.01.2018), побутові споживачі природного газу - фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу.

Порядок і розміри компенсації витрат на придбання та встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу для споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Наразі відповідного порядку компенсацій та визначення їх розміру, а також визначення джерел фінансування таких витрат Урядом не затверджено, тобто відсутній законодавчо визначений механізм відшкодування коштів, витрачених на самостійне встановлення індивідуального приладу обліку природного газу.

Водночас, суд зазначає про позитивний обов`язок держави, а саме обов`язок прийняти закон, що не тільки закріпить право формально (de jure), а й забезпечить процедуру реалізації такого права на відшкодування фактично (de facto).

У даному випадку на державу покладений обов`язок щодо врегулювання порядку і розмірів компенсації витрат на придбання та встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу для споживачів - фізичних осіб (населення). Відсутність нормативних актів у такому випадку не повинно створювати обмежень для громадян.

Рішенням у справі «Будченко проти України» (Budchenko v. Ukraine) від 24.04.2014, заява №38677/06, ЄСПЛ визнано втручанням у право заявника за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції у зв`язку з тим, що не існувало механізму реалізації законодавчого положення, яке надавало заявнику право на звільнення його від оплати за спожиту електроенергію та природний газ, що становило майновий інтерес за ст. 1 Першого протоколу (пп. 36-47 рішення).

Тобто, відсутність механізму для реалізації такого права є порушенням позитивних обов`язків держави гарантувати право громадян на відшкодування вартості, а саме витрат на встановлення приладу обліку.

Враховуючи викладене, приходжу до переконання, що належним відповідачем до виконання обов`язку по врегулюванню питання відшкодування витрат на придбання та встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу для споживачів природного газу є держава.

Оцінюючи позовну вимогу щодо зобов`язання ТОВ «Львівгаз збут» розрахувати вартість спожитого газу за адресою: АДРЕСА_2 , за період з березня 2018 року по січень 2020 року відповідно до встановлених норм споживання природного газу, а не за показаннями загальнобудинкового лічильника газу, суд прийшов наступного висновку.

Відповідно до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою НКРЕКП №2500 від 30.09.2015, що міститься на сайті ТОВ «Львівгаз збут», останній є постачальником - суб`єктом господарювання, що здійснює діяльність з постачання природного газу на підставі ліцензії з постачання природного газу, виданої згідно постанови «Про видачу ліцензій з постачання природного газу » Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №549 від 25.04.2017.

Відповідно до п. 2.1. вищевказаного Договору, постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором.

Згідно п. 2.2. обов`язковою умовою для постачання природного газу споживачу є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, на підставі якого споживач набуває право правомірно відбирати газ із газорозподільної системи.

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» є оператором ГРМ.

Згідно Кодексу ГРС та Типовим договором розподілу природного газу, оператор ГРМ зобов`язаний забезпечити належний рівень комерційного обліку природного газу по споживачу, у тому числі формування загального об`єму та обсягу розподілу (споживання) природного газу споживачу за відповідний період; здійснювати перерахунок об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу по об`єкту споживача відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Пунктом 13 розділу 3 Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015, визначено, що розрахунки за послуги з газопостачання здійснюються на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) газу, визначений за підсумками місяця за договором розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ.

Відповідно до п. 4.4 Розділу IV Договору постачання природного газу, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається одним із нижченаведених способів:

1) за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу;

2) або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або міжопалювальний період.

Згідно абз. 9 п. 5.5 Розділу V Договору розподілу природного газу, якщо об`єкт споживача розміщений в багатоквартирному будинку (гуртожитку), що обладнаний загальнобудинковим лічильником газу чи на групу будинків (гуртожитків), визначення об`єму розподіленого та спожитого природного газу за споживачем здійснюється з урахуванням Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природного газу (будинкових або на групу будинків), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620 (зі змінами).

На підставі абз. 3, 4 п. 5.6 Договору розподілу природного газу, оператор ГРМ зобов`язується в установленому порядку передавати інформацію про загальний об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період оператору ГТС для можливості її використання суб`єктами ринку природного газу, у тому числі постачальником споживача. Визначені за умовами цього Договору об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між споживачем та його постачальником.

Отже, ТОВ «Львівгаз збут» отримує всі дані щодо об`ємів споживання природного газу побутовим споживачем від оператора ГРМ - АТ «Львівгаз». У подальшому, ТОВ «Львівгаз збут» проводить нарахування споживачам за надану послугу з газопостачання, про що свідчать відповідні платіжки, які виставляються споживачам природного газу саме ТОВ «Львівгаз збут».

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Однак, позовні вимоги позивачки звернені до неналежного відповідача, оскільки до кола обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» не входить здійснення розподілу природного газу або зміни об`ємів та обсягів розподіленого природного газу споживачами, а також встановлення режимів нарахування об`ємів спожитого газу та здійснення їх перерахунків. У такому випадку відповідачем повинен був виступати АТ «Львівгаз», проте, позовна вимога про зобов`язання зробити перерахунок адресовані до ТОВ «Львівгаз збут».

Наведене узгоджується з постановою ВС у складі колегії суддів Першої судової палати КЦС від 25.09.2019 у справі №591/654/17, провадження №61-27449св18.

Отже, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Водночас, слід зазначити, що відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», із змінами, які набрали чинності 23.01.2018, визначений порядок встановлення лічильників газу споживачам. У разі не встановлення населенню лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Крім цього, вимоги, передбачені Кодексом газорозподільних систем, зокрема, пунктом 3 главою 4 розділом IX передбачено, якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання.

Так як загальнобудинковий лічильник рахує газ, спожитий цілим будинком, тобто всіма побутовими споживачами, а також юридичними особами та суб`єктами господарської діяльності, розташованими в будинку, такий лічильник не забезпечує і не може забезпечити облік споживання кожного окремого побутового споживача, що знаходить своє підтвердження в платіжних квитанціях, наданих позивачкою. До прикладу, об`єм споживання газу за березень 2018 року становить 0,14 куб.м., за квітень 2018 року - 127,26 куб.м., за травень 2018 року - 13,78 куб.м., за червень 2018 року - 1,22 куб.м., що у свою чергу не відображає дійсних об`ємів споживання газу споживачами, у яких не встановлений індивідуальний лічильник газу безпосередньо в квартирі.

Відносно вимоги до ТОВ «Львівгаз збут» щодо скасування плати за доставку (розподіл) газу необхідно зазначити таке.

На підставі п. 1.4 Типового договору розподілу природного газу, послуга з розподілу природного газу - послуга Оператора ГРМ, яка надається споживачу та включає в себе забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи і розподіл (переміщення) належного споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача.

Крім цього, відповідно до п. 23 Розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015, припинення газопостачання не звільняє побутового споживача від обов`язку сплатити заборгованість за фактично спожитий природний газ.

Згідно п. 16 глави 1 Розділу Х Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП №2493 від 30.09.2015, припинення (обмеження) подачі природного газу в точку входу або припинення (обмеження) споживання природного газу з точки виходу не звільняє суб`єкта, якому було припинено транспортування газу, від оплати послуг за договором транспортування.

Проте, дана позовна вимога заявлена до неналежного відповідача, так як судом встановлено, що оператором ГРМ є АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», а

ТОВ «Львівгаз збут» здійснює діяльність з постачання природного газу.

Отже, судом не може бути задоволена вказана позовна вимога.

Щодо вимоги до ТОВ «Львівгаз збут» відносно відновлення газопостачання за адресою: АДРЕСА_2 , суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 27 Розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015, постачальник має право ініціювати припинення постачання природного газу побутовому споживачеві, з урахуванням вимог цих Правил.

Згідно п. 4.9 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, якщо споживач не здійснив оплату за цим Договором протягом десяти днів після встановленого строку, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання природного газу споживачу у порядку, визначеному Правилами постачання.

На підставі п. 7.1, 7.2 Розділу VII договору постачання, за умови порушення споживачем строків оплати за цим Договором, постачальник має право у випадках та порядку, визначених Правилами постачання, здійснити заходи з припинення постачання природного газу. Припинення газопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити заборгованість постачальнику за цим Договором.

Відповідно до п. 21 Розділу ІІІ Правил постачання природного газу, постачальник має право здійснити заходи з припинення газопостачання споживачу через залучення до цих робіт Оператора ГРМ. Для цього постачальником має бути укладений з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам (договір не вимагається у передбачених цими Правилами випадках припинення газопостачання, ініційованих через інформаційну платформу Оператора ГТС). У такому разі Оператор ГРМ відповідно до умов укладеного договору на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання, здійснює в установленому порядку припинення розподілу природного газу на об`єкт споживача, після чого повідомляє про це постачальника.

Таким чином, у зв`язку з наявністю заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_1 припинення газопостачання 10.02.2020 було здійснено на підставі чинного законодавства.

Згідно п. 24 Розділу ІІІ Правил, відновлення газопостачання споживачу здійснюється за умови оплати простроченої заборгованості за природний газ за договором або складання між постачальником та споживачем графіка погашення заборгованості та відшкодування витрат постачальника на припинення та відновлення газопостачання.

Також, згідно п. 7.3. Розділу VII договору постачання, відновлення газопостачання споживачу може бути здійснено за умови повного розрахунку споживача за послуги з газопостачання за цим Договором або складання сторонами графіка погашення заборгованості на умовах цього Договору та відшкодування витрат постачальника на припинення та відновлення газопостачання.

Крім цього, відповідно до п. 9.2 розділу IX Типового договору розподілу природного газу, відновлення газопостачання здійснюється Оператором ГРМ протягом двох робочих днів у містах та п`яти календарних днів у сільській місцевості за письмовим зверненням споживача про відновлення газопостачання та після усунення порушень (за їх наявності) і відшкодування витрат на припинення та відновлення газопостачання.

З огляду на наведене, суд відмовляє у задоволенні цієї позовної вимоги.

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються порушеними, якщо: при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, на підставі ст. 141 ЦПК України, з огляду на суть спору, та те, що позивачку звільнено від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд приходить висновку, що судові витрати покладаються на рахунок держави.

Керуючись ст. 141, 209, 264, 265, 266 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Львівгаз», ТОВ «Львівгаз збут» відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», місцезнаходження: вул. Золота, 42, 79039, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 03349039.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», місцезнаходження: вул. Золота, 42, 79039, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 39594527.

Повний текст рішення складено 24.02.2021.

Суддя Павлів В. Р.