Справа № 338/1016/21
Провадження № 22-ц/4808/1770/21
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л. М.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю апелянта, його представника ОСОБА_1 , позивачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , поданою його представником ОСОБА_1 , на рішення Богородчанського районного суду від 06 жовтня 2021 року, ухвалене у складі судді Битківського Л.М. в селищі Богородчани,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку.

Позов мотивувала тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Богородчанського районного суду від 10 грудня 2020 року розірвано. Від шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з нею. Відповідач добровільно кошти на утримання дитини не надавав, у зв`язку з чим вона звернулася до суду і 08 липня 2021 року Богородчанським районним судом видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який нею пред`явлено до примусового виконання. На даний час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною та не має змоги працювати і отримувати доходи на своє утримання, а тому потребує матеріального утримання від чоловіка, який спроможний надавати їй матеріальну допомогу, оскільки є молодим, здоровим та працездатним чоловіком, здійснює підприємницьку діяльність, матеріально забезпечений, аліментних зобов`язань перед іншими особами не має, будь-які стягнення по виконавчих документах (окрім судового наказу) з відповідача не проводяться.

Посилаючись на наведене та положення статті 84 СК України позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 3 000 грн щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку.

Рішенням Богородчанського районного суду від 06 жовтня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1 500 грн щомісячно до досягнення дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку.

Стягнення аліментів ухвалено розпочати з 19 серпня 2021 року. Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 908 грн судового збору.

Рішення мотивовано тим, що позивачка не має самостійного заробітку оскільки опікується спільною з відповідачем дитиною у особливий період її життя, а саме до досягнення трирічного віку, тому вона має потребу у матеріальній допомозі відповідача не лише на утримання дочки, але і на своє утримання протягом цього періоду, принаймні для забезпечення необхідного прожиткового мінімуму.

Судом відхилено доводи відповідача про те, що з серпня 2021 року він перебуває на обліку як безробітній в Івано-Франківському міському центрі зайнятості та отримує допомогу по безробіттю, оскільки такий стан є тимчасовим і не свідчить про те, що відповідач, який є здоровою, працездатною особою, не має на утриманні інших осіб, не спроможний надавати матеріальну допомогу дружині, яка її потребує з огляду на наведені вище обставини. Покладення на відповідача такого обов`язку буде відповідати моральним засадам суспільства та принципам справедливості, добросовісності та розумності.

Поряд з цим, суд вважав вимогу про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 3 000 грн щомісячно необґрунтованою та, виходячи з величини прожиткового мінімуму, встановленого законодавчо, розміру аліментів, визначених рішенням суду на утримання дитини, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання в розмірі 1 500 грн щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 , від імені якого діє представник ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт вважає безпідставними твердження позивачки про те, що він не сплачував аліменти на утримання дитини, оскільки з початку 2021 року він щомісячно добровільно перераховує кошти на рахунок ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_5 , що підтверджується копіями наданих ним квитанцій.

Вказує, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом безпідставно не враховано його доводи про те, що у зв`язку із закриттям підприємницької діяльності через збитковість та оформленням в державному центрі зайнятості, його матеріальне становище не дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання дружини. Так, розмір наданої йому допомоги по безробіттю за серпень 2021 року становив 1 567,47 грн, за вересень та жовтень 2021 року допомогу він не отримав у зв`язку із затримкою. Крім того, він змушений допомагати матері, яка є пенсіонеркою по інвалідності, онкохворою і її лікування потребує великих коштів. З урахуванням того, що ним повністю сплачуються аліменти на утримання дочки, він не має змоги сплачувати аліменти на позивачку. Вказані обставини судом першої інстанції не враховані, що призвело до ухвалення неправосудного рішення.

З наведених підстав апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечила, вважаючи їх необґрунтованими. Зазначила, що в період з квітня по грудень 2021 року в Богородчанському районному суді слухалася справа за позовом батьків апелянта ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про усунення перешкод у спілкуванні з онукою та визначення способів участі в її вихованні. Під час розгляду вказаної справи останні наголошували на фінансовому благополуччі сім`ї, до складу якої входить і апелянт ОСОБА_3 , який займався підприємницькою діяльністю, а також на те, що ОСОБА_6 працює заступником директора приватного підприємства.

Зауважила, що апелянт припинив підприємницьку діяльність одразу після отримання судового наказу про стягнення аліментів на утримання дочки від 08 липня 2021 року.

Щодо доводів апелянта про відсутність доходів та незадовільне матеріальне становище, то такі спростовуються, окрім зазначеного нею під час розгляду справи в суді першої інстанції, також тим, що в 2021 році апелянтом на підставі договорів купівлі-продажу придбано дві земельні ділянки, дата державної реєстрації права власності 11 жовтня 2021 року. Також апелянт має у власності магазин, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який останнім здається в оренду та, відповідно, отримується щомісячний дохід. Твердження апелянта щодо перебування останнього на обліку в центрі зайнятості не є обставиною, яка свідчить про відсутність доходів, неможливість працювати та надавати матеріальну допомогу, має тимчасовий характер, що правильно враховано судом першої інстанції. Крім того, визначений судом розмір аліментів в сумі 1 500 грн є мінімальним розміром, меншим від визначеного законодавством розміру прожиткового мінімуму на працездатну особу та спрямований для забезпечення мінімального рівня необхідних витрат на існування.

У зв`язку з наведеним, позивачка просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Позивачка доводи скарги заперечила з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просила залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Богородчанського районного суду від 10 грудня 2020 року розірвано (а.с. 5).

В шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 13 листопада 2019 року (а.с. 4).

Відповідно до судового наказу Богородчанського районного суду від 08 липня 2021 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку (а.с. 6).

За даними довідки №65 від 19 серпня 2021 року, виданої ТОВ «Дельта Текс», позивачка з 22 квітня 2016 року по теперішній час працює на посаді продавця-консультанта магазину одягу №29 ТОВ «Дельта Текс» та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 06 січня 2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14).

Оскільки самостійного заробітку позивачка не має внаслідок того, що опікується спільною з відповідачем дитиною до досягнення нею трирічного віку, то вона має потребу у матеріальній допомозі відповідача не лише на утримання доньки, але і на своє утримання протягом цього періоду.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_3 з 05 серпня 2021 року перебуває на обліку як безробітній в Івано-Франківському міському центрі зайнятості та отримує допомогу по безробіттю, розмір якої у серпні 2021 року становив 1 567,74 грн (а.с. 26, 41).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що такий стан відповідача є тимчасовим, відповідач є здоровою, працездатною особою, інших осіб на утриманні не має, а тому спроможний надавати матеріальну допомогу дружині, яка її потребує з огляду на наведені вище обставини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною другою статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до частини четвертої зазначеної статті право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

За змістом частини шостої статті 84 СК Україниправо на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 80 СК України встановлено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

З аналізу наведених норм слідує, що умовою отримання аліментів дружиною, з якою проживає дитина, є спроможність чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Неможливість надання матеріальної допомоги дружині з боку чоловіка повинна мати абсолютний, об`єктивний характер.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на її утримання в розмірі 1 500 грн щомісячно до досягнення дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, суд першої інстанції правильно врахував, що позивачка не має самостійного заробітку, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому має потребу у матеріальній допомозі відповідача не лише на утримання дочки, але і на своє утримання протягом цього періоду.

Доводи відповідача про те, що у зв`язку із закриттям підприємницької діяльності через збитковість та перебуванням на обліку в державному центрі зайнятості, його матеріальне становище не дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання позивачки, були предметом дослідження суду першої інстанції і судом надано їм оцінку. При цьому, судом правильно враховано, що такий стан є тимчасовим та не свідчить про те, що відповідач, який є здоровою, працездатною особою, не має на утриманні інших осіб, не спроможний надавати матеріальну допомогу дружині, яка її потребує з огляду на наведені вище обставини.

Колегія суддів вважає слушними посилання позивачки, що апелянт припинив підприємницьку діяльність одразу після отримання судового наказу Богородчанського районного суду від 08 липня 2021 року про стягнення аліментів на утримання дочки, штучно погіршивши своє матеріальне становище з метою зменшення розміру аліментів.

Також позивачка скористалася передбаченим статтею 360 ЦПК України правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, до якого додала інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02 грудня 2021 року, за даними якої відповідач в березні 2021 року придбав дві земельні ділянки: площею 0,1918 га, кадастровий номер :01:002:0856 та площею 0,0482 га, кадастровий номер :01:002:0855, право власності на які зареєстровано 11 жовтня 2021 року. Також відповідач є власником магазину загальною площею 37,6 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Наведеним спростовуються доводи апелянта про його незадовільне матеріальне становище.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

З огляду на викладене та з урахуванням положень частини першої статті 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 , поданою його представником ОСОБА_1 , слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , поданою його представником ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Богородчанського районного суду від 06 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

В.Д. Фединяк

Повний текст судового рішення виготовлений 22 грудня 2021 року