У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області

у складі :

головуючого судді Безрук Т.В.,

при секретарі судового засідання Чемезовій Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) Коваль Любові Іванівни,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій зазначив, що рішенням Донецького апеляційного від 27.08.2020 року зобов`язано поновити його на посаді провідника пасажирського вагону АТ «Українська залізниця». На підставі вказаного рішення 21.09.2020 Волноваським районним судом видано виконавчий лист № 221/1976/17 про поновлення його на посаді провідника пасажирського вагону АТ «Українська залізниця». 07.10.2020 року він надіслав заяву про відкриття виконавчого провадження до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ). 27.10.2020 року він отримав від державного виконавця Печерського районного відділу ДВС у м. Києві Коваль Л. І. повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. Повідомлення винесено на підставі п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» та п.п. 1-3 Розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 02.10.2019 року № 145-ІХ (далі за тестом Закон № 145-І). На думку державного виконавця забороняється вчиняти певні дії щодо АТ «Укрзалізниця»», в тому числі і щодо поновлення на роботі.

Заявник ОСОБА_1 вважає дії державного виконавця незаконними та просить визнати протиправним та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання за виконавчим листом № 221/1976/17 від 21.09.2020 року по цивільній справі № 221/1976/17, виданим Волноваським районним судом про поновлення ОСОБА_1 на посаді провідника пасажирського вагону АТ «Українська залізниці»; зобов`язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві відкрити виконавче провадження за виконавчим листом № 221/1976/17, виданим 21 вересня 2020 року Волноваським районним судом Донецької області; стягнути з Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві витрати на правовому допомогу у розмірі 5000 гривень.

У судове засідання ОСОБА_1 надав заяву, відповідно до якої просив провести судове засідання без його участі, на задоволенні заяви наполягає (а.с. 46).

Представник Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) до суду надіслав письмові пояснення, в яких просив провести судове засідання без його участі. У поясненнях зазначив, що вважає вимоги скарги безпідставними, оскільки при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання державний виконавець діяв у відповідності до норм чинного законодавства та в рамках Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 40-41).

Представник АТ «Українська залізниця» Корсун Ю.Ю. у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, до суду надіслав письмові пояснення, в яких просив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні скарги, посилаючись на наступне. Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» затверджено перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації але можуть бути корпоратизовані. Згідно додатку 2 до цього Закону включено АТ «Укразалізниця». Водночас 20.10.20219 року набрав чинності Закон України «Про визнання таким, що втратив чинність Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації». Станом на 20.10.2019 року АТ «Укрзалізниця» входило до вказаного вище переліку. Пунктом 3 розділу Розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» встановлена заборона вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитним договором. Отже вказаним нормативно правовим актом чітко встановлена заборона вчиняти виконавчі дії, в тому числі і щодо виконання рішень судів немайнового характеру (а.с.33-36).

Суд, дослідивши матеріали справи дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 21.09.2020 року Волноваським районним судом Донецької області видано виконавчий лист № 221/1976/17 про поновлення ОСОБА_1 на посаді провідника пасажирського вагону АТ «Українська залізниця» на підставі рішення Донецького апеляційного суду від 27.09.2020 року.

16.10.2020 року державним виконавцем Печерського РВ ДВС у м. Києві ЦМРУ МЮ (м. Київ) Коваль Л.І. складено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, з посиланням на п.п. 1-3 розділу ІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації»» від 02 жовтня 2019 року №145-ІХ, який набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України«Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України«Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами, тобто з тієї підстави, що виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби.

Аналізуючи доводи заявника, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 129-1 Конституції України, ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» (далі Закон) та «Інструкцією з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 у редакції наказу Міністерства юстиції Українивід 27 грудня 2019року № 4224/5 (далі - Інструкція).

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону, п. 2 розділу І Інструкції примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону, п. 1 розділу ІІ Інструкції виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і законом.

Згідно п.1ч.1,ч.ч.5,6 Закону,п.п.1,3,5 розділу ІІІ Інструкції виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем (п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону).

Виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа (п. 4 розділу ІІІ Інструкції).

Як вбачається зі змісту оскаржуваного повідомлення, повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання державний виконавець мотивував п.п. 1-3 розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації»», а саме встановленою законом забороною вчиняти виконавчі дії відносно АТ «Українська залізниця» та, як наслідок, п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону, а саме тим, що документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби.

Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» АТ «Українська залізниця» дійсно внесено до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації.

Згідно п. 3 розділу ІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації»» від 02 жовтня 2019 року №145-ІХ забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Таким чином, зазначеним законом встановлено виключно заборону вчиняти виконавчі дії майнового характеру щодо об`єктів права державної власності, відносно яких діяла заборона на їх приватизацію.

Водночас, виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника здійснюється в порядку розділу VІІІ Закону, який регулює питання виконання рішень немайнового характеру, а тому п. 3 розділу ІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації»» не поширюється на вказані правовідносини, що унеможливлює застосування виконавцем п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону.

За встановлених обставин, дії державного виконавця Коваль Л.І. щодо складання повідомлення від 16 грудня 2020 року про повернення стягувачу ОСОБА_1 виконавчого документа без прийняття до виконання у зв`язку з тим, що виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби вчинені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи (п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання (ст. 453 ЦПК України).

За встановлених обставин, скарга ОСОБА_1 в межах його вимог підлягає задоволенню, а повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 16 жовтня 2020 року визнанню протиправним та скасуванню.

Що стосується вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно до частини 2 статті 42 ЦПК України при розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник.

Статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами у цивільному процесі є позивач та відповідач.

Стаття 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача…При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, аналіз наведених вище норм свідчить про те, що розподіл судових витрат передбачений між сторонами у позовному провадженні, а в даному випадку судом розглядається заява стягувача в порядку розгляду процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судового рішення.

З урахуванням вищенаведеного суд вважає, що вимога ОСОБА_1 про покладення судових витрат на Печерський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 353, 447-453 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) Коваль Любові Іванівни задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання за виконавчим листом № 221/1976/17 від 21 вересня 2020 року у цивільній справі № 221/1976/17, виданим Волноваським районним судом Донецької області про поновлення ОСОБА_1 на посаді провідника пасажирського вагону Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Зобов`язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві відкрити виконавче провадження за виконавчим листом № 221/1976/17, виданим 21 вересня 2020 року Волноваським районним судом Донецької області.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення з Печерський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві витрат на правовому допомогу відмовити.

Повний текст ухвали складеного 22 лютого 2021 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Донецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Волноваський районний суд Донецької області.

Суддя Волноваського районного суду

Донецької області Т.В. Безрук