Справа № 635/4999/21
Провадження № 2/635/3025/2021
22 грудня 2021 року смт. Покотилівка
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Назаренко О.В.,
за участю секретаря судового засідання Лещенко А.О.,
учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - адвокат Репета Ганна Вікторівна,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Дельта банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта банк»,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» про визнання іпотеки припиненою,
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 25.09.2008 між ним та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки площею 0,1414 га, розташованої за цією ж адресою.
Крім того, 25.09.2008 між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №7330/03/08-НВ. Способом забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором визначено іпотеку вищевказаного нерухомого майна згідно з іпотечним договором № 7330/03/11/08-НВ від 25.09.2008. Одночасно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було внесено інформацію про накладення заборони відчуження зазначених об`єктів нерухомого майна та запис про іпотеку.
Водночас станом на час звернення позивача до суду відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна залишається не знятою заборона з відчуження вищезазначеного нерухомого майна, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
Існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм майном, у зв`язку із чим він змушений звернутися до суду з цим позовом.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 липня 2021 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження.
Представник позивача адвокат Репета Г.В. у судове засідання з`явився, позов підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.
За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У відповідності до п. 7 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних конституційних засад судочинства є розумність строків розгляду справи судом.
Розгляд справи протягом розумного строку гарантовано і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи, що судове засідання неодноразово відкладалось, відповідачі не виявили наміру скористатись своїми процесуальними правами, в судові засідання не з`являлися, відзивів на позовну заяву не надавали, будь-яких заяв та клопотань від відповідачів не надходило, беручи до уваги, що судом вичерпано всі можливі способи щодо повідомлення особи про час та місце розгляду справи, а також те, що судом явка відповідачів обов`язковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглянути позовну заяву за відсутності відповідачів.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання відповідачів, суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом.
У відповідності до п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Суд на підставі ст.ст.12,13,43,81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.
25.09.2008 між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №7330/03/08-НВ. Способом забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором визначено іпотеку вищевказаного нерухомого майна згідно з іпотечним договором № 7330/03/11/08-НВ від 25.09.2008. Одночасно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було внесено інформацію про накладення заборони відчуження зазначених об`єктів нерухомого майна та запис про іпотеку.
В подальшому новим Кредитором та Іпотекодержателем стало ПАТ «Дельта Банк».
Факт оплати позивачем всієї суми заборгованості за вказаним кредитним договором підтверджується наявними в матеріалах справи: квитанцією про сплату коштів; розпорядженням № 51672370, затвердженим начальником відділу державної виконавчої служби 21.07.2020, стосовно надходження на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні вищевказаного виконавчого документа; платіжним дорученням № 4382 від 22.07.2020 про перерахунок боргу ОСОБА_1 на користь АТ «Дельта Банк» суми у розмірі 135 311,26 грн.
У зв`язку із тим, що заборгованість ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № 51672370 була сплачена, вказане виконавче провадження було закінчено 22.07.2020 р. Зобов`язання між ПАТ «Дельта Банк» і ОСОБА_1 були припинені, тому з цього часу у ПАТ «Дельта Банк» не існує права вимоги до ОСОБА_1 .
Існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм майном.
Листом за вих. № 020621, копія якого наявна в матеріалах справи, ТОВ «ФК «ІНВЕСТ-КРЕДО» у відповідь на адвокатський запит адвоката Репети Г.В., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , повідомило, що між ПАТ «Дельта Банк» та зазначеною компанією 05.08.2020 було укладено договір про відступлення прав вимоги № 2299/К, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «ФК «ІНВЕСТ-КРЕДО» право вимоги грошової суми 146 917,96 грн. Відповідно, ТОВ «ФК «ІНВЕСТ-КРЕДО» є Новим кредитором, а ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є боржником за кредитними зобов`язаннями перед Новим кредитором.
ТОВ «ФК «ІНВЕСТ-КРЕДО» зазначив, що вказана сума складається із нарахованих процентів за користування кредитними коштами за Кредитним договором № 7330/03/08-НВ від 25.09.2008, укладеним із ОСОБА_1 та ВАТ «Кредитпромбанк», яка є наявною та не сплаченою на дату укладення вищевказаного Договору про відступлення прав вимоги.
Тобто ТОВ «ФК «ІНВЕСТ-КРЕДО» фактично не визнає факту сплати та погашення всієї суми заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 7330/03/08-НВ від 25.09.2008.
Згідно листів ПАТ «Дельта Банк» за вих. № 590 від 13.05.2021 та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 49-036-3233/21 від 05.03.2021 відповідно до постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015 р. № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацією Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - АТ «Дельта Банк», Банк) виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02 жовтня 2015 р. № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».
Відповідно до положень ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на підставі якого Банк здійснює свою діяльність в умовах роботи неплатоспроможних банків, Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює зокрема такі повноваження: здійснює повноваження органів управління банку; приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку.
Так, в межах процедури реалізації майна Банку, в якому запроваджено ліквідаційну процедуру, на підставі Договору про відступлення прав вимоги № 2299/К від 05.08.2020, Банк відступив у складі пулу ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» право вимоги за кредитним договором № 7330/03/08-НВ 25.09.2088 з усіма додатковими правочинами, укладеними з ОСОБА_1 .
Відповідно до частини 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності згідно із ч.1 ст.321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною 2 цієї статті встановлено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Таке право особи зокрема реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.
Відповідно до частини 1 вказаної статті кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків.
За положеннями частини першої статті 593 ЦК України припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується.
Встановлення факту припинення основного зобов`язання належним його виконанням, є свідченням припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки.
Звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі частини першої статті 593 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору.
Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12 - 15, 20 ЦК України), суд дійшов висновку про те, що в разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов`язання таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України.
Таким чином, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14, від 27 листопада 2018 року у справі № 925/2260/17.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до положень статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок , зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ч. 1 ст. 514 цього кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до частини1 статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що зобов`язання за кредитним договором № 7330/03/08-НВ від 25.09.2008 ОСОБА_1 були виконані в повному обсязі 16.07.2020 з моменту повної оплати суми заборгованості в межах виконавчого провадження № 51672370.
Щодо нарахування процентів за користування кредитними коштами за кредитним договором № 7330/03/08-НВ від 25.09.2008 суд зазначає наступне.
Положеннями статті 536 Цивільного кодексу України закріплено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Так, відповідно до пунктів 4.1, 4.2, 4.3 розділу 4 кредитного договору № 7330/03/08-НВ від 25.09.2008 позичальник серед іншого зобов`язується:
Забезпечити погашення кредитів, отриманих відповідно до умов цього договору та додаткових договорів до нього у терміни, визначені Додатковими договорами.
Повністю погасити заборгованість за кредитами у терміни, визначені відповідними Додатковим договорами, але у будь-якому випадку не пізніше «10» вересня 2041 року шляхом внесення грошових коштів готівкою у касу Банку або шляхом безготівкового переказу зі свого поточного/карткового рахунку грошових коштів у валюті отриманого кредиту на рахунки Банку, що вказані у Додаткових договорах, а у випадку застосування Банком права, передбаченого п.6.6 даного договору - в термін, зазначений у повідомленні-вимозі.
Сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитами щомісяця до 10 числа включно кожного місяця, у день повного дострокового погашення заборгованості за кредитом та у день повного погашення заборгованості за кредитом, вказаний у відповідному Додатковому договорі. Проценти сплачуються на рахунок банку, вказаний у додаткових договорах.
Відповідно до положень пунктів 5.4, 5.5 вказаного договору у разі неповернення Позичальником кредиту, наданого згідно з відповідним Додатковим договором у термін, встановлений таким Додатковим договором, останнє нарахування процентів за користування таким кредитом здійснюється наступного робочого дня за датою, вказаною у Додатковому договорі як кінцевий термін повернення Позичальником суми кредиту, в подальшому проценти за користування кредитом не нараховуються.
У разі пред`явлення Банком до Позичальника вимоги щодо дострокового повернення Позичальником кредитів, наданих згідно з Додатковими договорами та неповернення позичальником кредитів в термін, визначений у письмовому повідомленні-вимозі Банку для дострокового повернення кредитів, останнє нарахування процентів за користування такими кредитами здійснюється наступного робочого дня за датою, вказаною у письмовому повідомленні-вимозі Банку як термін дострокового повернення Позичальником кредиту.
Підлягає врахуванню також правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц, провадження № 14-88цс19 (пункти 54, 68-70): іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).
Судовим розглядом встановлено, що має місце факт виконання ОСОБА_1 основного зобов`язання зі сплати заборгованості за кредитним договором. Належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки.
Оскільки відповідачами не вчинено жодних дій зі зняття заборони на відчуження нерухомого майна, яке на праві приватної власності належить позивачу, відповідно його права, як власника цього майна, зокрема, з розпорядження цим майном, є порушеними та потребують судового захисту.
Відповідно до п. 2.7 Кредитного договору №7330/03/08-НВ від 25.09.2008 забезпеченням виконання зобов`язань, що виникнуть у майбутньому за цим Договором та Додатковими договорами, укладеними в рамках цього Договору є іпотека житловий будинок та земельна ділянка площею - 0,1414 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з іпотечним договором № 7330/03/11/08-НВ від «25» вересня 2008 року.
Пунктом 8.8 цього договору передбачено, що цей Договір та Додаткові договори до нього набувають чинності з моменту їх підписання і діють до повного погашення Позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними, а при наявності простроченої заборгованості - і пені за несвоєчасне погашення кредитів та сплату процентів, а також штрафів, передбачених цим Договором та Додатковими договорами до нього (при наявності).
Крім того, відповідно до положень Іпотечного договору № 7330/03/11/08-НВ від 25.09.2008, зокрема пунктів 2.1, 2.4 цей договір набув чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діяв до повного погашення Іпотекодавцем зобов`язань перед Іпотекодержателем за Кредитним договором та Додатковими договорами до нього.
При посвідчені цього Договору нотаріусом накладено заборону на відчуження Майна до моменту повного виконання зобов`язань Іпотекодавцем перед Іпотекодержателем за Кредитним договором та Додатковими договорами до нього.
ОСОБА_1 за кредитним договором № 7330/03/08-НВ від 25.09.2008 та у виконавчому провадженні № 51672370 заборгованість сплачена у повному обсязі, що свідчить про належне виконання основного зобов`язання ОСОБА_1
З часу, коли основний (кредитний) договір припинив свою дію, іпотека згідно іпотечного договору могла зберігатись виключно щодо невиконаного позичальником основного зобов`язання.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що твердження ТОВ «ФК «ІНВЕСТ-КРЕДО», викладене в листі за вих. № 020621 у відповідь на адвокатський запит, про наявність боргу у розмірі 146 917,96 грн. у ОСОБА_1 , який складається із нарахованих процентів за користування кредитними коштами за Кредитним договором № 7330/03/08-НВ від 25.09.2008, є необґрунтованими, оскільки дія кредитного договору припинилась, а банк міг лише використати своє право, передбачене положеннями ч. 2 ст. 625 ЦПК України.
У абзаці 2 та 3 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, і не надає права на нарахування, і отримання відсотків за кредитним договором.
Встановлення факту припинення основного зобов`язання належним його виконанням, є свідченням припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки.
Відповідно до ч.3 ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.
З урахуванням викладеного, судом встановлено, що обтяжувачем АТ «ДЕЛЬТА БАНК» в даному випадку порушено вимоги ч. 3 ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», тобто обов`язок з письмового повідомлення держателя або реєстратора Державного реєстру про припинення обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 відповідачем не виконано.
Відповідно до статті 74 Закону України «Про нотаріат» одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.
Згідно з п. 5 гл. 15 р. II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.
Пунктом 6.1 глави 15 розділу II Порядку передбачено, що про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на майно нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна.
Отже, законодавством передбачено підстави та порядок зняття заборони відчуження нерухомого майна.
Враховуючи необхідність документального закріплення підстав зняття нотаріусом заборони відчуження нерухомого майна (нотаріус не може зняти заборону без офіційного звернення), у разі особистого звернення до нотаріуса осіб, які є ініціаторами зняття заборони, та мають на це необхідні права та повноваження, нотаріусу слід відбирати від таких осіб відповідну заяву, в якій міститиметься прохання про зняття заборони відчуження нерухомого майна та до якої додаються необхідні підтверджуючі документи.
При одержанні заяви та підтверджуючих документів, на виконання п. 6.1. гл. 15 р. II вказаного Порядку, нотаріус реєструє таку заяву в журналі реєстрації вхідних документів та робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна.
Після зняття заборони відчуження нерухомого майна нотаріус, який зняв заборону, може провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також припинення іншого речового права (іпотеки) - у разі, коли знімається заборона з предмета іпотеки, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Тобто, у процедурі зняття заборони первинними є дії щодо завершення початої нотаріальної дії з накладення заборони (з проставленням відміток у відповідному реєстрі та алфавітній книзі та проставлення відмітки на правочині) та лише після цього можливе внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо припинення заборони та іпотеки.
З припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, адже всі правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні.
Оскільки запис про заборону на відчуження об`єктів нерухомого майна, що є власністю ОСОБА_1 , у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та запис у Державному реєстрі іпотек, порушує права позивача на розпорядження своїм майном, а на цей час у зв`язку з повним виконанням грошового зобов`язання перестали існувати підстави заборони обтяження зазначеного нерухомого майна існування договору іпотеки та запису про заборону на відчуження об`єктів нерухомого майна, що є власністю позивача, суд приходить до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00гривні.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,
позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати такою, що припинена іпотеку за Іпотечним договором № 7330/03/11/08-НВ від 25 вересня 2008, що був укладений між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», право іпотекодержателя за яким перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО», який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Руденко О.Є. і зареєстрований в реєстрі за № 4794.
Зняти заборону відчуження нерухомого майна, а саме житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про іпотеку № 15769626, запис про обтяження № 15769752.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості що не проголошуються:
позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання/перебування АДРЕСА_3 ;
представник позивача - адвокат Репета Ганна Вікторівна, м. Харків, вул. Полтавський шлях, б. 6 офіс 17;
Суддя О.В.Назаренко