Справа № 457/90/20 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/811/2727/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Ванівського О.М., Крайник Н.П.

при секретарі Ждан К.О.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 01 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Трускавецької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центральне-2017» про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Трускавецької міської ради, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центральне-2017» про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю.

Позов мотивований тим, що він зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , однак з 1985 року по даний час фактично проживає у квартирі АДРЕСА_2 , ця квартира складається з однієї житлової кімнати площею 15,6 кв.м., кухні, коридора, санвузла. Загальна площа 29,7 кв.м. Квартира на праві приватної власності належала його товаришу ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 його товариш помер у Росії. ОСОБА_4 був самотній, у нього не було ні дружини, ні дітей. У той час ОСОБА_1 розлучився зі своєю дружиною, а ОСОБА_4 запропонував йому своє помешкання. З тих пір (з 1985 року) вони з ОСОБА_4 проживали спільно у квартирі по АДРЕСА_3 , вони були пов`язані спільним побутом, він ставився до нього як до брата. Періодично ОСОБА_4 їздив вахтовим методом на роботу в Росію, а він залишався вдома та утримував квартиру, робив поточний ремонт, оплачував рахунки, встановлював сантехніку. Останній раз ОСОБА_4 поїхав на роботу у 1998 році та більше додому не повернувся. Він продовжував проживати у його квартирі, розшукував товариша, а у 1999 році, що ОСОБА_4 помер. Проживаючи у вказаній квартирі, він з першого дня оплачував комунальні послуги, зберігає там всі свої особисті речі, це помешкання є для нього єдиним місцем проживання, жодної заборгованості по утриманню квартири у нього немає. Позивач володіє квартирою відкрито, жодних дій для приховування такого факту ОСОБА_1 не вчиняв. У нього є правовстановлюючі документи на квартиру. Інших осіб, які б мали право на дане нерухоме майно, немає. Просить визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2 за набувальною давністю.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 01 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Трускавецької міської ради про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центральне-2017» - відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку через свого представника ОСОБА_2 оскаржив ОСОБА_1

Вважає рішення суду незаконним та таким, що не відповідає обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що власником квартири АДРЕСА_3 був ОСОБА_4 , після смерті якого спадкова справа не відкривалась. За життя власника квартири ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач набув право користування квартирою АДРЕСА_3 , і це право ніким не оспорювалось, а сам по собі факт користування позивачем даним майном, є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю. За життя ОСОБА_4 від спірного майна не відмовлявся та дозволив позивачу поселитись у вищевказану квартиру, якою позивач володіє і розпоряджається до тепер. Вважає, що навів факт, які підтверджуються володіння квартирою позивачем ОСОБА_1 , які підтвердив сукупністю доказів у справі, показаннями свідків та документами.

Зазначає, що не знав, хто став власником квартири АДРЕСА_3 після смерті ОСОБА_4 , ніякі особи не утримували майно та не піклувались про його збереження, а тому вважає, що майно не має власника, таким чином може набути право власності на квартиру за набувальною давністю.

Просить рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 01 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги.

03 грудня 2021 року від відповідача по справі Трускавецької міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Звертає увагу, що спірне майно, а саме квартира АДРЕСА_2 не має статусу безпритульного і позивач не є добросовісним набувачем в розумінні положень ст.344 Цивільного кодексу України, оскільки він знав, що майно не може належати йому на праві власності з огляду на те, що йому достовірно був відомий власник майна.

08 грудня 2021 року від відповідача по справі Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центральне-2017» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, а також пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_4 згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданого 10 вересня 1993 року госпрозрахунковим житловим відділом при Трускавецькому міськвиконкомі та зареєстровано Дрогобицьким міжміським бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу за № 337, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Зазначена квартира складається з однієї житлової кімнати площею 15,6 кв.м, кухні, коридора, санвузла, загальною площею29,7 кв.м., що стверджується копією технічного паспорта на квартиру, яка знаходиться в матеріалах справи.

Згідно з копією запису акта про смерть № 35 від 20 квітня 1999 року, яка знаходиться в матеріалах справи, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Муравленко, Тюменської області, Росія.

Позивач ОСОБА_1 з 1985 року проживав з ОСОБА_4 разом у квартирі АДРЕСА_2 , про що ствердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 344 ЦК України передбачено набуття права власності за набувальною давністю.

Згідно з ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Велика Палата Верховного Суду Справа у справі № 910/17274/17 в Постанові від 14 травня 2019 року дійшла висновку, що добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Окрім того, враховуючи положення ч.1, 3 ст. 1277 ЦК України слід дійти висновку, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням, у встановленому вказаною статтею порядку.

Судом першої інстанції встановлено, що власником квартири АДРЕСА_2 був ОСОБА_4 , спадкова справа після його смерті не відкривалася (що було встановлено рішення Трускавецького міського суду від 05 листопада 2019 року), чинним Цивільним кодексомвстановлена черговість спадкоємців та порядок спадкування на майно, про що неодмінно був обізнаний позивач по справі. У ході розгляду справи жодного разу ні ним, ні його представником, ні іншими учасниками розгляду справи, ні допитаними свідками у судовому засіданні не заперечувався то факт, що саме ОСОБА_4 був власником квартири АДРЕСА_2 . Наявність квитанцій про оплату комунальних послуг ОСОБА_1 за користування квартирою АДРЕСА_2 , довіреність на право отримання газової колонки від 31 грудня 1999 року /арк. справи 10/ не є правовстановлюючими документами. Навпаки, вказана довіреність є додатковим підтвердженням факту обізнаності ОСОБА_1 з тим, хто є реальним власник квартири АДРЕСА_2 . Факт проживання ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2 , оплата ним комунальних послуг, здійснення ремонтних робіт, те, що у нього є правстановлюючі документи на квартиру не є підставою для набуття права власності. Натомість за життя власника квартири ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач набув право користування квартирою АДРЕСА_2 , і це право ніким не оспорюється, а сам по собі факт користування позивачем даним майном, не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю.

Встановлені судами обставини свідчать про те, що позивач був обізнаний відносно того, що власником квартири АДРЕСА_2 , яка є предметом спору та на яку він просить визнати право власності за набувальною давністю, був ОСОБА_4 , а тому не можна вважати володіння позивачем квартири, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 , добросовісним. Смерть ОСОБА_4 та відсутність спадкоємців, які могли б прийняти спадщину після смерті останнього, не давали ОСОБА_1 підстав для того, щоб вважати користування чужим майном правомірним.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених ст. 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Давність володіння могла вважатись добросовісною, якщо позивач при заволодінні майном не знав і не повинен був знати про відсутність у нього підстав на набуття права власності.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 про те, що утримання та збереження ним квартири підтверджує давність та відкритість володіння чужим майном, не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення є незаконним та таким, що не відповідає обставинам справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не є добросовісним набувачем, а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України.

Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 01 червня 2021 рокузалишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 01 червня 2021 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2021 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник