Ухвала

24 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 686/34210/19

провадження № 61-19684ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Русинчука М. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 липня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 24 листопада 2020 року у справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради про визнання незаконним та скасування реєстрації права власності на квартиру, зобов`язання внесення запису про державну реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2020 року (згідно з штемпелем на поштовому конверті) ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 липня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 24 листопада 2020 року у вказаній справі, яка за своїм змістом не відповідала вимогам статей 389, 392 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, скаржнику надано строк (десять днів з моменту отримання ухвали) для усунення недоліків.

21 січня 2021 року (згідно штемпеля на поштовому конверті) ОСОБА_1 надіслав уточнену касаційну скаргу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Доводи касаційної скарги містять посилання на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, підставами касаційного оскарження зазначено пункти 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2018 року у справі № 917/927/17 при цьому зазначено також посилання, що відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах де подібними є: предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені судом фактичні обставини.

Таке суперечливе обґрунтування касаційної скарги з наведенням взаємовиключних підстав касаційного оскарження не можна визнати належним.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Без виконання вимоги щодо зазначення у касаційній скарзі обов`язкових підстав касаційного оскарження судового рішення неможливо визначити підстави відкриття касаційного провадження та межі, в яких має здійснюватись касаційний перегляд оскаржених судових рішень.

Згідно з частиною другою статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи те, що недоліки касаційної скарги не усунуто, касаційна скарга не містить обов`язкових підстав касаційного оскарження, суд дійшов висновку про наявність підстав продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги.

Керуючись статтями 127, 260 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліку касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя М. М. Русинчук