справа № 156/4/21
Провадження № 2/156/152/21
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 лютого 2021 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Малюшевської І.Є.,

за участю секретаря судового засідання Киці Л.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іваничі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Литовезької сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області про визнання права власності на частку у спільній сумісній власності,

учасники справи:

Позивач не з`явився;

Відповідачка не з`явилася;

Представник відповідача - не з`явися;

в с т а н о в и в :

І. Короткий виклад обставин справи

Позивач 05.01.2021 року звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_1 станом на 15.04.1991 року являвся колгоспним двором. Станом на 15.04.1991 року, окрім нього, членами колгоспного двору були: ОСОБА_3 - голова домоволодіння (його дід), ОСОБА_4 - дружина (його баба).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Спадщину після його смерті успадкувала дружина в силу вимог закону.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 26.04.2012 року за відповідачкою ОСОБА_2 було визнано право власності на 2/3 частини вказаного житлового будинку в порядку спадкування, яке 28.05.2012 року набрало законної сили.

Оскільки він є одним із членів колгоспного двору, не втратив частку у колгоспному дворі, однак чинне законодавство не передбачає оформлення права власності за членом колгоспного двору в реєстраційних органах, він змушений звертатись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів і, зокрема, про визнання права власності за ним на частку вказаного житлового будинку, як на майно колгоспного двору.

З огляду на наведене, просить суд визнати за ним право власності на 1/3 частину садибного (індивідуального) житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 .

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи

В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути без його участі та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути без її участі та зазначає, що позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Представник відповідача - Литовезької сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області у судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься заява сільського голови Касянчук О.Л., в просить суд розглянути справу без участі представника за не заперечує проти задоволення позову.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

05.01.2021 року Іваничівським районним судом Волинської області направлено запит до Литовезької сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області для визначення зареєстрованого місця проживання відповідачки ОСОБА_2

11.01.2021 року на запит суду надано відповідь Литовезької сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області з якої вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді від 12.01.2021 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 04.02.2021 року.

04.02.2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.02.2021 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІV. Обставини справи, встановлені судом

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_1 до 1990 року був колгоспним двором, що підтверджується довідкою Литовезької сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області № 690 від 29.12.2020 року (а.с.14).

Станом на 15.04.1991 року членами даного колгоспного двору були: ОСОБА_3 - голова домоволодіння (дід позивача), ОСОБА_4 - дружина (баба позивача) та ОСОБА_1 - онук (позивач), що підтверджується випискою з погосподарської книги № 2 за 1991-1995 роки вих. № 683 від 22.12.2020 року (а.с.13) та копією погосподарської книги сільської ради № 2 за 1991-1995 роки (а.с.15-17).

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 26.04.2012 року встановлено, що відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 набули право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (в даний час - Володимир-Волинського району) Волинської області в рівних частках - по 1/3 кожному. Вказаним рішенням, за відповідачкою ОСОБА_2 було визнано право власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батьків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яке 28.05.2012 року набрало законної сили (а.с.12).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Зазначені обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються вищевказаними письмовими доказами, а також: копією свідоцтва про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 ; копією свідоцтва про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 ; копією витягу про державну реєстрацію прав № 36150963 від 07.11.2012 року та іншими матеріалами справи.

V. Оцінка Суду

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Зокрема, згідно з положеннями статті 120 Цивільного кодексу УРСР (1963 року), що був чинним на час виникнення спірних відносин, колгоспний двір є сімейно-трудовим об`єднанням осіб, які використовують на праві спільної власності майно двору для ведення підсобного господарства та сімейних потреб. Сім`я селянина-колгоспника складає основу колгоспного двору, а належність до неї - одна з умов членства в колгоспному дворі.

Виходячи із змісту пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (зі відповідними змінами) необхідно врахувати те, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. При цьому розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року.

З введенням в дію Закону України «Про власність» колгоспні двори було ліквідовано, позивач в установленому законом порядку не зареєстрував право власності на свою частку будинку та не отримав на неї правовстановлюючі документи.

Положеннями статей 15, 16 ЦК, статтею 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (статті 12 і 81).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13).

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77).

Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом частини другої статті 16 ЦК, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

VI. Висновки Суду

З огляду на наведені положення закону та враховуючи те, що станом на 15.04.1991 року позивач являвся членом домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належало до суспільної групи колгоспний двір, та не втратив право на частку в майні двору на час припинення останнього, виходячи з принципу рівності часток усіх колишніх членів колгоспного двору, суд приходить до висновку, що відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року ОСОБА_1 набув право власності на 1/3 частину вищевказаного домоволодіння, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

VII. Розподіл судових витрат між сторонами

Виходячи із вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за ним.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), мешканця АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ), мешканки АДРЕСА_2 , Литовезької сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області (), місцезнаходження: вул. В. Якобчука, буд. 11 с. Литовеж Володимир-Волинського району Волинської області про визнання права власності на частку у спільній сумісній власності - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), мешканцем АДРЕСА_1 право власності на 1/3 частину садибного (індивідуального) житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 .

Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. Є. Малюшевська