КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3644/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

при секретарі Маштаковій Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного акціонерного товариства страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 вересня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Кушнір С.І.,-

встановив:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з названим позовом.

З урахуванням уточнень, просив стягнути на його користь: з приватного акціонерного товариства страхова компанія «ПЗУ Україна» 117 636 грн 24 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, 5 000 грн 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, а усього 122 636 грн 24 коп.; з ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 245 000 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 липня 2014 року у м. Києві на пр. Червонозоряному (перехрестя з вул. М. Кривоноса) сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «СЕАТ», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , мотоцикла «Хьюсонг», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та іншими транспортними засобами.

У результаті ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, а мотоцикл та інші транспортні засоби - механічні пошкодження.

Винним у вчиненні ДТП визнано ОСОБА_2 .

Згідно звіту з оцінки, розмір матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням мотоцикла позивача, складає 31 920 грн 11 коп.

Витрати на лікування, підтверджені фінансовими документами, складають 40 487 грн 60 коп.

Страховою компанією виплачено страхове відшкодування за пошкоджений мотоцикл в розмірі 27 229 грн 50 коп.

Позивач зазначає, що розраховуючи суми матеріальної шкоди, необхідно врахувати індекси інфляції за період, який минув з моменту спричинення шкоди до цього часу.

Крім матеріальної шкоди, ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що позивач пережив значний стрес у момент ДТП, фізичний біль та страждання, які існують на протязі тривалого часу, оскільки його стан здоров`я не відновився й досі. ДТП негативно вплинула на психічне здоров`я позивача, порушено звичайний стиль та ритм життя.

Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінив в розмірі 250 000 грн, з яких: 5 000 грн повинна сплатити ПрАТ «Страхова компанія ПЗУ Україна», відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (5% розміру ліміту відповідальності за шкоду заподіяну здоров`ю) та 245 000 грн ОСОБА_2 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 704 грн 80 коп.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на невірне визначення цивільно-правових наслідків спричинення шкоди, порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ СК «ПЗУ Україна» зазначило, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права із повним та всебічним з`ясуванням обставин.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачу внаслідок винних дій ОСОБА_2 , завдана моральна шкода, яка має бути стягнута із останньої.

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції виходив із принципів розумності, виваженості і справедливості. Судом враховано обставини справи, а саме: характер та тривалість лікування травм, спричинених позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також негативні наслідки, в тому числі, пов`язані із отриманими позивачем в результаті дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень.

Відмовляючи у стягненні зі страхової компанії інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив із відсутності визначених законом підстав для стягнення інфляційних нарахувань у зв`язку з порушенням строків виплати страхового відшкодування, оскільки на момент подання заяви про виплату страхового відшкодування було припинено перебіг строку розгляду страхової справи.

Відмовляючи у стягненні витрат на лікування та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що страховою компанією було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю внаслідок ДТП, на підставі п.п. 37.1, 37.1.3 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з порушенням потерпілим обов`язків, передбачених ст. 35 Закону, а саме: не надання документів, які підтверджують зміст майнових вимог, що призвело до неможливості встановити розмір заподіяної шкоди. Належних доказів того, що позивач скористався своїм правом на відшкодування зазначених вище витрат на лікування шляхом звернення до страховика та надання відповідних підтверджуючих документів матеріали справи не містять.

При цьому з наданих позивачем чеків та квитанцій не вбачається, що придбання медикаментів пов`язане з дорожньо-транспортною пригодою, і що саме лікування даними засобами було здійснене за призначенням лікаря для лікування наслідків саме даної ДТП.

Відмовляючи у стягненні з ПрАТ СК «ПЗУ України» моральної шкоди у розмірі 5 000 грн 00 коп., суд виходив із того, що страхове відшкодування моральної шкоди є похідним від виплати страхового відшкодування за шкоду заподіяну здоров`ю, і розмір страхового відшкодування моральної шкоди визначається виключно від розміру виплаченого страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю. Враховуючи те, що страхова компанія прийняла рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю позивача, тому підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Встановлено, що 26 липня 2014 року приблизно о 03:15 год., на перехресті пр. Червонозоряному та вул. М. Кривоноса в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «Seat Leon», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , мотоцикла «HYO-SUNG», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та іншими транспортними засобами.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Seat Leon», д.н.з. НОМЕР_1 застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» згідно полісу № АС 6953728.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2017 року звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Вказаною ухвалою суду встановлена вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, водій мотоцикла «HYO-SUNG» д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1648/Е від 02 жовтня 2014 року, отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я понад 21 добу.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року, ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2017 року залишено без змін.

Відповідно до Звіту № 1537/14, складеного 09 жовтня 2014 року ТОВ «Експертно-Асистуюча компанія «Фаворит» вартість матеріального збитку, завданого власнику «Hyosung GT250R» д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження у ДТП, становить 31 920 грн 11 коп.

24 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із заявою про страхове відшкодування.

ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було припинено перебіг строку розгляду справи, у зв`язку із тим, що на момент подання заяви, дорожньо-транспортна пригода розглядалась в кримінальній справі.

04 січня 2019 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування за шкоду завдану майну в розмірі 27 420 грн 11 коп. та рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю, у зв`язку із ненаданням потерпілим документів, які підтверджують зміст майнових вимог.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому заподіяно матеріальну та моральну шкоду. Так, у кримінальному провадженні було своєчасно заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, однак позов залишено без розгляду.

Враховуючи виплачене страхове відшкодування, позивач зазначає, що зі страхової компанії підлягає стягненню матеріальна шкода, а саме витрати на лікування та інфляційні втрати у загальному розмірі 117 636 грн 24 коп., а також моральна шкода у розмірі 5% розміру ліміту відповідальності за шкоду заподіяну здоров`ю, тобто 5 000 грн 00 коп.

Крім матеріальної шкоди, було завдано моральну шкоду, яка полягає у значному стресі в момент ДТП, у фізичному болі та стражданнях, які існують на протязі тривалого часу. Позивач зазначає, що стан здоров`я не відновився досі, внаслідок ДТП порушено звичайний стиль та ритм життя. Так, під час ДТП було спричинено тілесні ушкодження, пошкоджено майно позивача, враховуючи характер, тривалість, інтенсивність фізичних та моральних страждань, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 245 000 грн 00 коп.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Встановлено, що ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було припинено перебіг строку розгляду справи, у зв`язку із тим, що на момент подання заяви, дорожньо-транспортна пригода розглядалась в кримінальній справі. Після того, як страховій компанії стало відомо про прийняте Апеляційним судом м. Києва рішення, було поновлено строк розгляду справи.

04 січня 2019 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування за шкоду завдану майну в розмірі 27 420 грн 11 коп.

Отже, страховик виконав свої зобов`язання перед позивачем, виплатив йому суму страхового відшкодування у порядку та у спосіб, визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відтак висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення інфляційних нарахувань у зв`язку з порушенням строків виплати страхового відшкодування є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про те, що прив`язувати інфляційні відрахування виключно до моменту вступу у законну силу судового рішення у кримінальному провадженні є неправомірним порушенням державою законних інтересів потерпілого, колегія суддів не приймає, оскільки страховою компанією було у відповідності до закону припинено перебіг строку розгляду справи.

Посилання позивача на те, що по суті за рахунок неефективного провадження у кримінальній справі страхова компанія отримала неправомірну вигоду, колегія суддів оцінює критично.

Так, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2017 року встановлено, що порушення ПДР України водієм ОСОБА_2 знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, та отриманням ОСОБА_1 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку із лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів.

04 січня 2019 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю, у зв`язку із ненаданням потерпілим документів, які підтверджують зміст майнових вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесених на лікування витрат у розмірі 40 487 грн 60 коп., оскільки з наданих позивачем квитанцій, чеків, лікарських довідок, не вбачається можливим встановити, що придбання саме цих медикаментів пов`язане з дорожньо-транспортною пригодою, і що саме лікування даними засобами було здійснене за призначенням лікаря для лікування наслідків ДТП.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ситуація, за якої оригінали документів про купівлю медичних препаратів були долучені до кримінального провадження, але цивільний позов не був розглянутий по суті, а залишений без розгляду, виникла не з вини позивача як потерпілого, колегія суддів не приймає, оскільки в даній справі позивач не надав доказів, що лікарем були призначені відповідні ліки, які позивач придбав, та спожив під час лікування від наслідків дорожньо-транспортної пригоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції щодо недоведеності купівлі відповідних медичних препаратів та засобів лікування у зв`язку із ДТП є надуманими, колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції надав правильну оцінку представленим позивачем доказам.

Посилання в апеляційній скарзі на висновок судово-медичної експертизи, проведений під час досудового слідства, як на доказ понесених витрат на лікування, колегія суддів оцінює критично, оскільки даний висновок підтверджує лише наявність отриманих ушкоджень, і не є доказом на підтвердження понесених позивачем витрат на лікування.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд мав стягнути хоча б регламентну виплату відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», колегія суддів відхиляє, оскільки страхова компанія обґрунтовано відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування, через ненадання ним у визначені строки доказів розміру шкоди, заподіяної здоров`ю внаслідок ДТП.

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Визначення розміру відшкодування моральної шкоди залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав потерпілий, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Колегія суддів погоджується із розміром моральної шкоди, який визначив суд першої інстанції.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції вірно виходив з положень ст. 23, 1167 ЦК України, при цьому урахував характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач та інші обставини, що відповідає роз`ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової ) шкоди».

Посилання в апеляційній скарзі на те, що визначений розмір моральної шкоди не відповідає характеру, тривалості, інтенсивності фізичних та моральних страждань, колегія суддів оцінює критично, оскільки визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано характер та тривалість лікування травм, спричинених позивачу, а також негативні наслідки, пов`язані із отриманими тілесними ушкодженнями.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано, що ОСОБА_2 протягом усього часу не вжила жодних заходів по відшкодуванню спричиненої її діями шкоди, колегія суддів відхиляє, оскільки при визначенні моральної шкоди судом було враховано усі фактичні обставини.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 24 вересня 2020 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 26 лютого 2021 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко