Провадження № 2/522/4570/21
УХВАЛА

06 грудня 2021 року Приморський районний суд м Одеси, у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Кісліної В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні вмісті Одесі клопотання представника ОСОБА_1 про винесення ухвали про призначення судової почеркознавчої експертизи по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРТЕХФІНАНС» про визнання відсутніми боргових зобов`язань за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою про визнання відсутніми боргових зобов`язань за кредитним договором та захист прав споживачів, в якій просила суд визнати відсутність боргових зобов`язань ОСОБА_1 перед ПАТ «Райффайзен банк Аваль» за не укладеним кредитним договором № 014/0077/82/68924 від 28.12.2006 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у 2006 році вона зверталась до ВАТ «Райффайзен банк Аваль» правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен банк Аваль» із заявою про видачу споживчого кредиту, однак після обробки наданої позивачем інформації та документів, у телефонному режимі їй було відмовлено у укладанні кредитного договору і видачі кредитних коштів, у зв`язку із чим вважає, що договір є неукладеним, тобто нікчемним, а отже і не можуть існувати боргові зобов`язання, які вона на себе не приймала.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, а також просив направити справу до експертної установи для проведення експертизи.

Представник відповідача надав заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні клопотання слід відмовити на підставі нижченаведеного.

Так, 03 жовтня 2017 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен банк Аваль» про визнання відсутніми боргових зобов`язань за кредитним договором та захист прав споживачів.

06 вересня 2018 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси, клопотання представника позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи було задоволено, призначена у справі судова почеркознавча експертиза на вирішення якої поставлено питання: - Чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 у кредитному договорі № 014/0077/82/68924 від 28.12.2021 року особисто ОСОБА_1 чи іншою особою?

26.11.2018 року від науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло повідомлення від 19.11.2018 року про неможливість проведення судової експертизи у зв`язку із відсутністю матеріалів для проведення судової експертизи та відсутністю доказів сплати рахунку за проведення експертизи.

19.02.2020 року справа була повторно направлена до експертної установи, для проведення експертизи згідно ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 06.09.2018 року.

22.05.2020 року від науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло повідомлення від 13.05.2020 року про неможливість проведення судової експертизи у зв`язку із відсутністю матеріалів для проведення судової експертизи та оплати висновку експерту.

08.02.2021 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси, клопотання представника позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи було задоволено, призначена у справі судова почеркознавча експертиза на вирішення якої поставлено питання: - Чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 у кредитному договорі № 014/0077/82/68924 від 28.12.2021 року особисто ОСОБА_1 чи іншою особою?

26.04.2021 року від науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло повідомлення про неможливість проведення судової експертизи у зв`язку із відсутністю оригіналу досліджуваного документу, відсутністю необхідного порівняльного матеріалу, відсутністю оригіналу квитанції про здійснення оплати експертного висновку.

Згідно з ч.1ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до ч.3 ст. 103 ЦПК України при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Як роз`яснено в п. 17постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.

Згідно ч.1 ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Оскільки за змістом ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, а юрисдикція їх поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, основну роль у забезпеченні ефективного захисту прав і свобод громадян на національному рівні відведено саме судам. Пленум Верховного Суду України у п. 1 постанови від 01.04.94 N 3 "Про строки розгляду судами України кримінальних і цивільних справ" звернув увагу на необхідність підвищення особистої відповідальності суддів за своєчасний та якісний розгляд судових справ, оскільки дотримання суддями встановлених законом строків розгляду є їх обов`язком. При цьому навмисне порушення процесуального закону чи несумлінність, які спричинили несвоєчасний розгляд та тяганину при розгляді кримінальних або цивільних справ та істотно обмежили права і законні інтереси громадян, слід розглядати, з урахуванням конкретних обставин, як неналежне виконання професійних обов`язків судді.

У п. 116 рішення ЄСПЛ від 12.03.2009 у справі "Вергельський проти України" зазначено: "розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів". При цьому ЄСПЛ зазначає, що відкладення розгляду справи, призначення і проведення експертизи, участь судді в розгляді інших справ, повернення кримінальної справи прокуророві з метою усунення допущених порушень кримінально-процесуального законодавства самі по собі не суперечать чинному законодавству, але не можуть призводити до порушення права особи на судочинство в розумний строк (рішення ЄСПЛ від 13.07.83 у справі "Цимерман і Штайген проти Швейцарії"). Не може також бути виправданням збільшення строків судового розгляду відсутність достатньої кількості суддів та їх перевантаженість. Згідно з позицією ЄСПЛ Конвенція покладає на держави-учасниці обов`язок організувати свою судову систему таким чином, щоб суди мали змогу діяти відповідно до вимог п. 1 ст. 6 Конвенції, зокрема розглядати справи впродовж "розумного строку" (рішення від 06.09.2005 у справі "Павлюлінець проти України").

Обґрунтованість тривалості провадження повинно оцінюватися з урахуванням конкретних обставин справи та з урахуванням критеріїв, викладених у прецедентній практиці Суду, зокрема, складності справи та поведінку заявника та відповідних органів. Що стосується останнього, слід також взяти до уваги те, що поставлено на карту для заявника (див. Кудла проти Польщі [ВП], № 30210/96, § 124 ECHR 2000-XI).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

На підставі наведеного, суд вважає, оскільки справа вже неодноразово направлялась до експертної установи для проведення експертизи за клопотаннями представника позивача, але експертиза не була проведена, у зв`язку з несплатою вартості експертизи та ненаданням необхідних матеріалів для її проведення, що свідчить про зловживання процесуальними правами, то повторне направлення справи до експертної установи призведе до затягування розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 82, 260, 261 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про винесення ухвали про призначення судової почеркознавчої експертизи по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРТЕХФІНАНС» про визнання відсутніми боргових зобов`язань за кредитним договором.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя

06.12.2021