Провадження № 2/643/6720/21
УХВАЛА

20.12.2021 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши

позовну заяву ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про стягнення матеріальної шкоди згідно з розрахунками та документами, які будуть надані суду, а також моральної шкоди у розмірі 1 000 000, 00 грн.

Розглянувши позовну заяву з доданими до неї документами на предмет наявності правових підстав для відкриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні № 9-зп від 25 грудня 1997 року офіційно розтлумачив цю норму та зазначив, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Частиною 4 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб те ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений, зокрема, Цивільним процесуальним кодексом України.

Вимоги щодо змісту та форми позовних заяв визначені статтями 175, 177 Цивільного процесуального України.

При цьому, якщо подана позовна заява не відповідає таким вимогам, приписами частини 1 статті 185 Цивільного процесуального кодексу України законодавець передбачив механізм залишення позовної заяви без руху задля забезпечення позивачу можливості у встановлений судом строк усунути недоліки позовної заяви, що забезпечить можливість вважати її такою, що подана у день її первинного подання та прийняття її судом до розгляду.

Залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання, визначеного Цивільним процесуальним кодексом України.

У даному випадку, подана позовна заява не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з чим підлягає залишенню без руху з посиланням на положення статті 185 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи наступне.

Так, передана на розгляд суду позовна заява викладена позивачем російською мовою.

Відповідно до частини першої статті 9 Цивільного процесуального України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Частиною першою статті 10 Конституції України визначено, що державною мовою в Україні є українська мова.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року (справа №10-рп/99) зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.

У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Суди ухвалюють рішення та оприлюднюють їх державною мовою у порядку, встановленому законом. Текст судового рішення складається з урахуванням стандартів державної мови.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Цивільного процесуального України учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, учасники судового процесу які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, проте процесуальні документи мають бути подані лише державною мовою.

З огляду на зазначене вище та імперативність положень частини першої статті 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» щодо визначення мови діловодства при здійсненні судочинства, позовна заява повинна бути викладена державною (українською) мовою.

Аналогічну правову позицію щодо необхідності викладення процесуальних документів державною мовою навів Верховний Суд у постановах від 24.10.2018 у справі № 757/7543/17-ц, від 25.02.2021 у справі № 570/5377/17, в ухвалах від 09.11.2018 справі № 815/39/17, від 02.11.2018 у справі № 328/4385/15-ц, від 22.01.2021 у справі 323/1149/19, від 23.11.2021 у справі № 372/3444/20, від 03.11.2021 у справі № 263/3063/17.

За таких обставин, позивачу слід подати до суду позовну заяву, викладену державною (українською) мовою.

Крім того, подана позовна заява подана з порушенням вимог ч. 3 ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки вона не містить:

- реєстраційного номеру облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта відповідача, відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти відповідача;

- зазначення ціни позову;

- обґрунтованого розрахунку суми, що стягується;

- відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

- зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

- попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

- підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

При цьому, позивачем у прохальній частині позовної заяви не зазначено суми матеріальної шкоди, яку позивач просить суд стягнути з відповідача, що суперечить вимогам п. 4 ч. 3 ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Також, в порушення ч. 5 ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України позивачем до позовної заяви не додано всіх наявних у нього доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а у прохальній частині позову вказано, що розрахунки та документи, які підтверджують розмір матеріальної шкоди, будуть надані до суду, що суперечить приписам ч. 2 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з якою позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно з частинами 1, 2 статті 185 Цивільного процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

За таких обставин, оскільки подана позовна заява не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне залишити її без руху та надати позивачу строк для усунення вищевказаних недоліків.

Крім того, у п. 1 прохальної частини позову позивач просить суд у порядку забезпечення позову накласти заборону на будь-які дії по відчуженню належного відповідачу домоволодіння АДРЕСА_1 та кв. АДРЕСА_2 .

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Разом з тим, викладена у прохальній частині позовної заяви заява позивача про забезпечення позову не відповідає вимогам ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України. Позивачем взагалі не викладено жодних мотивів та обґрунтувань необхідності забезпечення позову.

За таких обставин, оскільки заяву позивача про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України, суд повертає її позивачу на підставі ч. 10 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 151, 153, 175, 177, 185, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, викладену у п. 1 прохальної частини позовної заяви повернути заявнику.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.

3. Встановити позивачу строк для усунення недоліків - 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

4. Встановити позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом:

4.1. подання до суду позовної заяви, викладеної державною (українською) мовою, та її примірника для відповідача, із зазначенням в ній окрім викладених відомостей:

- реєстраційного номеру облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта відповідача, відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти відповідача;

- зазначення ціни позову;

- обґрунтованого розрахунку суми, що стягується;

- відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

- зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

- попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

- підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

- змісту позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

4.2. подання до суду всіх наявних у позивача доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

5. Роз`яснити, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч. 3 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України).

6. Відповідно до ст. 261 Цивільного процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її підписання і підлягає оскарженню в частині повернення заяви про забезпечення позову шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів до Харківського апеляційного суду.

Суддя Н.В. Новіченко