Справа № 653/407/20
Провадження № 2/653/403/21
РІШЕННЯ

іменем України

15 лютого 2021 року Генічеський районний суд Херсонської області у складі головуючого судді Делалової О.М., за участю секретаря судового засідання Мироненко Т.А., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника третьої особи Малецького Я.В., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Генічеськ в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 653/407/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Генічеської районної державної адміністрації про поновлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що в 2013 році він познайомився з ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_2), яка на той час перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , але фактично з 2011 року з ним не проживала і ніяких стосунків не підтримувала.

З 2013 року позивач і ОСОБА_2 стали проживати однією сім`єю, як чоловік і жінка. Під час їхнього спільного проживання, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 народила дочку, яку вони назвали ОСОБА_5 . Враховуючи, що ОСОБА_2 на момент народження дитини перебувала у зареєстрованому шлюбі, Генічеським Відділом РАЦС відповідно до вимог сімейного законодавства України батьком дитини у свідоцтві про її народження був записаний ОСОБА_3 , який в дійсності батьком дитини не являвся.

Рішенням Генічеського районного суду від 10.02.2017 року позивача було визнано батьком ОСОБА_5 та внесені зміни в актовий запис про народження дочки. Позивач зазначає, що на початку 2018 року у нього дійсно виникли непорозуміння в сім`ї, а також труднощі із заробітком, тому разом з дружиною і дочкою він деякий час не проживав, але участь в утриманні дитини і її вихованні не полишав, хоча і не в достатній мірі. Через вказані обставини рішенням Генічеського районного суду від 13.02.2019 року ОСОБА_1 був позбавлений батьківських прав у відношення своєї дочки - ОСОБА_6 .

Позивач вказує, що він дуже боляче сприйняв рішення суду про позбавлення його батьківських прав, оскільки ніколи не відмовлявся від свого обов`язку виховувати і утримувати свою дочку. Після прийняття судом рішення про позбавлення батьківських прав його життя почало налагоджуватись, він повернувся в сім`ю і став проживати разом з цивільною дружиною і дочкою. Зазначає, що майже рік він постійно займається вихованням і утриманням дочки, з якою має повне порозуміння, а тому просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 01.12.2020 року у справі відкрито підготовче провадження.

Позивач ОСОБА_1 в підготовчому судовому засіданні підтримав вимоги з підстав викладених у позовній заяві, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовчому судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала.

Представник третьої особи Малецький Я.В. в підготовчому судовому засіданні проти поновлення батьківських прав позивача відносно його дочки не заперечував, при цьому, надавши висновок РДА про доцільність поновлення батьківських прав ОСОБА_1 .

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Згідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Положенням ст.206 ЦПК України визначено, що до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_6 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 01.04.2017 року, актовий запис №64.

Генічеським Відділом РАЦС відповідно до вимог сімейного законодавства України батьком дитини у свідоцтві про народження ОСОБА_6 був записаний ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_2 на той час перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі, але фактично з 2011 року з ним не проживала і ніяких стосунків не підтримувала.

Заочним рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 10.02.2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано.

Заочним рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 10.02.2017 року ОСОБА_1 було визнано батьком ОСОБА_6 .

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 13.02.2019 року ОСОБА_1 було позбавлено батьківських прав по відношенню до своєї доньки ОСОБА_6 .

Як зазначає позивач: він повернувся в сім`ю і став проживати разом з цивільною дружиною і дочкою, постійно займається її вихованням і утриманням, має повне взаєморозуміння.

Факт проживання ОСОБА_1 разом з дочкою ОСОБА_6 та цивільною дружиною ОСОБА_2 підтверджується Актом обстеження матеріально - побутових умов сім`ї від 29.01.2020 року.

Також, відповідно до характеристики Виконавчого комітету Новоолексіївської селищної ради №488 від 03.02.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 характеризується позитивно, освіта вища, спиртними напоями або наркотичними речовинами не зловживає, громадський порядок не порушує, на обліку в ПОГП не значиться.

Частиною 4 ст.19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст.19 СК України).

Так, Висновком Генічеської РДА про поновлення батьківських прав ОСОБА_1 встановлені наступні обставини:

1) В ході бесіди із гр. ОСОБА_1 встановлено, що у даний час він повернувся до родини та має намір у повній мірі виконувати батьківські обов`язки стосовно доньки. Зі слів ОСОБА_1 , він вже рік проживає спільно із дочкою та ОСОБА_2 , та належним чином ставиться до своїх обов`язків. Зазначене підтверджує і громадянка ОСОБА_2

2) 25 червня 2020 року відбулось засідання комісії з питань захисту прав дитини Генічеської районної державної адміністрації, на якій розглянуто питання щодо поновлення батьківських прав гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по відношенню до його доньки, ОСОБА_6 . Під час розгляду даного питання батько дитини повідомив що виправився, дійшов згоди з матір`ю їх спільної дитини. ОСОБА_2 підтвердила його слова, та не заперечувала стосовно поновлення його у батьківських правах.

Посилаючись на вищевикладені обставини, Генічеська РДА вважає можливим поновити у батьківських правах гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно доньки, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язана забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно ст..6 вказаної Конвенції кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держава забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Згідно ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Розглядаючи такі справи, суди зобов`язані перевіряти, наскільки змінилися поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав. При вирішенні питання про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з них та інших осіб, із якими проживає дитина, враховує її інтереси, а також думку дитини, якщо вона її може висловити.

Сам факт звернення ОСОБА_1 до суду з позовом суд розцінює, як критичне ставлення позивача до своєї поведінки в минулому стосовно дочки, наявні зміни обставин та ставлення до дитини, фактичне поновлення сім`ї та досягнення порозуміння з дитиною, зміну матеріально-побутових умов життя. Долучені до матеріалів справи та дослідженні в судовому засіданні докази підтверджують дані факти та дають підстави для поновлення позивача у батьківських правах.

При поновленні батьківських прав перш за все суд дотримується принципу охорони інтересів дитини, оскільки позбавлення батьківських прав проводилося в інтересах дитини, яка заслуговуює на увагу.

В даній справі не здобуто доказів, що поновлення позивачу батьківських прав відносно дитини ОСОБА_6 буде суперечити її інтересам.

Відтак, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач здатний виконувати свої обов`язки по вихованню та утриманню доньки, змінив своє ставлення до неї, тому суд в інтересах дитини, вважає за можливе поновити позивача у батьківських правах.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України.

Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, перевіривши законність підстав для поновлення батьківських прав, приходить до висновку, що з часу позбавлення позивача батьківських прав минув тривалий час, обставини, які були підставою для позбавлення батьківських прав, на даний час зникли, перешкод до поновлення його у батьківських правах не вбачається, а тому є доцільним поновити позивача ОСОБА_1 у батьківських правах по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_6 , оскільки це відповідає її інтересам.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 51, 129 Конституції України, ст. 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 273, 274, 275 ЦПК України, ст. 19, 169 СК України, ст..3, 6, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, Законом України «Про судовий збір», суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Вобкентським РОВД Бухарської області, ідентифікаційний номер відсутній, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) у батьківських правах відносно малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 22.02.2021 року.

Суддя Генічеського районного суду О. М. Делалова