Постанова

Іменем України

23 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 145/1238/19

провадження № 61-9467св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Жданової В. С., Зайцева А. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Вінницький обласний центр зайнятості,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 26 травня 2020 року у складі колегії суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Вінницького обласного центру зайнятості про визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30 листопада 2017 року наказом № 476-к Вінницького обласного центру зайнятості його переведено з посади заступника начальника відділу надання соціальних послуг Тиврівського районного центру зайнятості на посаду директора Тиврівської районної філії Вінницького обласного центру зайнятості.

07 серпня 2018 року в підвальному приміщенні Тиврівської районної філії Вінницького обласного центру зайнятості відбулося підтоплення у зв`язку з проривом труби водопостачання, в результаті чого було пошкоджено облікові закриті картки, які були зняті з обліку з 2016 року по липень 2018 року включно. Пізніше вказані картки було знищено шляхом спалення, що зафіксовано актом від 10 серпня 2018 року № 2.

01 жовтня 2018 року він повідомив Вінницький районний центр зайнятості про вказану подію листом № 01/736-18.

У зв`язку з цим Вінницьким обласним центром зайнятості 03 жовтня 2018 року було видано наказ від № 340 «Про створення комісії з вивчення питань». Відповідно до цього наказу було створено комісію з вивчення організації роботи Тиврівської районної філії Вінницького обласного центру зайнятості, у тому числі з питань зберігання облікових карток та їх знищення.

31 жовтня 2018 року наказом Вінницького обласного центру зайнятості № 608-к ОСОБА_1 переведено з посади директора Тиврівської районної філії Вінницького обласного центру зайнятості на посаду заступника директора - начальника відділу надання соціальних послуг Тиврівської районної філії Вінницького обласного центру.

29 березня 2019 року комісією була складена доповідна записка, відповідно до якої під час вивчення організації роботи Тиврівської районної філії Вінницького обласного центру зайнятості виявлено, що 98 облікових справ, які були створені в 2014 році, відсутні.

11 квітня 2019 року ним на адресу Вінницького обласного центру зайнятості було направлено лист № 45.02-30/308-19 про те, що проводиться робота щодо відновлення закритих облікових карток.

22 липня 2019 року наказом Вінницького обласного центру зайнятості № 650-кв за неналежне виконання посадових обов`язків, не відновлення знищених облікових карток позивачу оголошено догану.

З вказаним наказом він не погоджується та вважає його протиправним, оскільки для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни.

Однак, позивач наполягає, що така його вина відсутня.

Також вважає, що йому було оголошено догану з пропуском строку накладення дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 148 КЗпП України.

З урахуванням викладених обставин просив визнати протиправним та скасувати наказ Вінницького обласного центру зайнятості від 22 липня 2019 року № 650-кв «Про оголошення догани ОСОБА_1 »

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 22 січня 2020 року позов задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Вінницького обласного центру зайнятості від 22 липня 2019 року № 650-кв «Про оголошення догани ОСОБА_1 ».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наказ від 22 липня 2019 року № 650-кв про оголошення догани винесено поза межами строку накладення адміністративного стягнення, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Вінницький обласний центр зайнятості подав апеляційну скаргу.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Вінницького апеляційного суду від 26 травня 2020 року апеляційну скаргу Вінницького обласного центру зайнятості задоволено.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 22 січня 2020 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що наказ від 22 липня 2019 року № 650-кв про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді догани видано у порядку, межах і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У червні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду від 26 травня 2020 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, з урахуванням уточненої касаційної скарги від 27 липня 2020 року, заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції ухвалена постанова без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

07 вересня 2020 року від Вінницького обласного центру зайнятості на адресу Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому відповідач просить суд касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

01 вересня 2020 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Встановлено, що 30 листопада 2017 року наказом № 476-к Вінницького обласного центру зайнятості ОСОБА_1 переведено з посади заступника начальника відділу надання соціальних послуг Тиврівського районного центру зайнятості на посаду директора Тиврівської районної філії Вінницького обласного центру зайнятості.

07 серпня 2018 року в підвальному приміщенні Тиврівської філії Вінницького ОЦЗ сталось підтоплення. Відповідно до акту від 10 серпня 2018 року № 2 закриті облікові картки з 2016 року по липень 2018 року в результаті підтоплення підвального приміщення реставрації не підлягали, в зв`язку з чим були знищені, шляхом спалення 10 серпня 2018 року.

Вінницьким обласним центром зайнятості 03 жовтня 2018 року було видано наказ від № 340 «Про створення комісії з вивчення питань». Відповідно до цього наказу було створено комісію з вивчення організації роботи Тиврівської районної філії Вінницького обласного центру зайнятості.

Згідно даного наказу року комісією Вінницького обласного центру зайнятості 03 жовтня 2018 року була проведена перевірка з організації роботи Тиврівської районної філії Вінницького обласного центру зайнятості, у тому числі з питань зберігання облікових карток та їх знищення. Перевіркою виявлено, що 98 облікових карток, які були створені в 2014 році, відсутні. Комісією рекомендовано ОСОБА_1 відновити знищені облікові картки до 31 грудня 2018 року.

29 березня 2019 року була проведена перевірка у Тиврівській районній філії Вінницького обласного центру зайнятості з питань усунення порушень, виявлених 03 жовтня 2018 року.

В ході перевірки виявлено, що 98 облікових карток оперативного архіву, які були знищені, не відновлені.

Наказом від 22 липня 2019 року за невиконання посадових обов`язків, не відновлення знищених облікових карток під час перебування на посаді директора Тиврівської районної філії Вінницького обласного центру зайнятості ОСОБА_1 оголошено догану.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 139 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення, як догана.

Згідно з частиною першою статті 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

У статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо

за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення,

не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Отже, ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника, які полягають у порушенні або неналежному виконанні покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Разом з цим саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено статтею 149 КЗпП України.

Відповідно до положень статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник зобов`язаний зажадати від працівника письмові пояснення. Тобто законодавець чітко визначив, що всі дії щодо процедури притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, законом роботодавця зобов`язано провести до його застосування.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган відповідно до частини третьої статті 149 КЗпП України повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

При розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, у чому конкретно виявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок, тощо.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки.

Апеляційним судом встановлено, що позивач як відповідальна посадова особа не виконав доручення уповноваженої роботодавцем комісії щодо відновлення знищених карток, про що Вінницькому обласному центру зайнятості стало відомо 29 березня 2019 року.

У чинному законодавстві України не визначено поняття «триваюче правопорушення».

Разом з тим, за загальноприйнятим у теорії права визначенням триваючим вважають правопорушення, яке починається з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, коли винна особа не виконує конкретний покладений на неї обов`язок або виконує його неповністю чи неналежним чином, а потім така бездіяльність триває протягом певного проміжку часу до моменту виконання установлених обов`язків або виявлення правопорушення.

У справі, що розглядається, вчинене позивачем порушення фактично є триваючим правопорушенням, оскільки неналежне виконання ОСОБА_1 трудових обов`язків тривало до моменту їх виявлення перевіркою роботодавця.

З огляду на це слід вважати правильним висновок апеляційного суду стосовно того, що Вінницький обласний центр зайнятості не пропустив шестимісячний строк притягнення до відповідальності ОСОБА_1 .

Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 11 грудня 2018 року у справі № 810/1224/17, згідно яких, з метою забезпечення єдності правозастосовчої практики при вирішенні судових спорів такої категорії, Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне надати правову оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, зокрема щодо обчислення строку притягнення до дисциплінарної відповідальності, тлумачення поняття «триваюче правопорушення».

Крім того, судом установлено, що оскаржуваний наказ від 22 липня 2019 року № 650-кв «Про оголошення догани ОСОБА_1 » директор Вінницького обласного центру зайнятості ОСОБА_2 видала після перебування позивача на лікарняному, оскільки: з 15 квітня 2019 року по 26 квітня 2019 року - позивач перебував в стані тимчасової непрацездатності; з 30 квітня 2019 року по 08 травня 2019 року - перебував в стані тимчасової непрацездатності; з 06 травня 2019 року по 21 червня 2019 року - перебував в щорічній відпустці; з 22 червня 2019 року по 24 червня 2019 року - перебував в щорічній відпустці; з 25 червня 2019 року по 03 липня 2019 року - перебував в стані тимчасової непрацездатності та з 04 липня 2019 року по 19 липня 2019 року ОСОБА_1 перебував в стані тимчасової непрацездатності.

Отже, при таких умовах Вінницький обласний центр зайнятості правомірно застосував до позивача дисциплінарне стягнення у виді догани після його повернення на роботу з лікарняного.

Вказане також необхідно приймати до уваги при обрахуванні передбаченого статтею 148 КЗпП України строку притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, встановивши, що наказ від 22 липня 2019 року № 650-кв про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді догани видано у порядку, межах і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Ураховуючи викладене, посилання заявника на відсутність в його діях дисциплінарного проступку є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до вирішення питання про недостовірність висновку експерта, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Верховний Суд встановив, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанцій ухвалена з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги її висновків не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.

Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки підстави для її скасування відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного суду від 26 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

В. С. Жданова

А. Ю. Зайцев