н/п 2-з/490/228/2021 Справа № 490/9828/21
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року Центральний районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Товариства з обмеженою відповідальністю «МІРАКЛУС», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування запису про право власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

22.12.2021 р. представник позивача - адвокат Ільїн О. звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Дар`єю Володимирівною 03.12.2021 року за реєстровим № 3105, скасувати право власності Товариством з обмеженою відповідальністю «МІРАКЛУС» () на квартиру АДРЕСА_1 , номер запису про право власності / довірчої власності: 45438613 та витребувати з незаконного володіння у Товариства з обмеженою відповідальністю «МІРАКЛУС» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) квартиру АДРЕСА_1 . В обґрунтування вимог посилається на те, що 13.09.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , на підставі якого до ОСОБА_5 перейшло право власності на останню. Також, 13.09.2007 року між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого позивачеві надано грошові кошти у сумі 65 000,00 доларів. В забезпечення виконання вказаного договору, між позивачем та банком 13.09.2007 року укладено договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є. за реєстраційним № 2333. Предметом іпотеки за вказаним договором є квартира АДРЕСА_1 , також на останню накладено заборону відчуження за реєстраційним № 935. 11.06.2012 року між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» укладено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, серія та номер: 2459-2460 посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В., відповіді дані внесені до відповідних реєстрів. На підставі вказаного договору право вимоги за вищевказаним договором іпотеки перейшло від Банку до ТОВ "Кей-Колект". 03.10.2014 року постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Шарвей М.В. за № 44809547 накладено арешт на все нерухоме майно позивача (запис у реєстрі № 7213039); 29.11.2018 року постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Щербатюк А.І. за № 56288569 накладено арешт на все нерухоме майно позивача (запис у реєстрі № 29173523); 31.03.2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим А.Д. за № 65003099 накладено арешт на все нерухоме майно позивача (запис у реєстрі № 41269878). 03.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Дар`єю Володимирівною посвідчено договорів купівлі-продажу спірної квартири. Внаслідок якої право власності на спірну квартиру перейшло з позивача на Товариство з обмеженою відповідальністю «МІРАКЛУС» .

Ухвалою від 22.12.2021 року цивільну справу прийнято до провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання..

Також, одночасно з позовом позивач надав суду заяву про забезпечення позову, в якій просить суд накласти арешт на спірне майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 та заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «МІРАКЛУС» (його представникам), іншим особам вчиняти будь-які дії, щодо відчуження спірного майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 до набрання рішенням законної сили.

Згідно з ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Пунктом 3,4 ч. 1 ст.151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Також судом враховано, що відповідно до усталеної прецедентної практики ЄСПЛ , напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» (public interest, general interest, general interest of the community); (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям (must be a reasonable relationship of proportionality between the means employed and the aims pursued). ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу», при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду» (national authorities enjoy a certain margin of appreciation) з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і знаходяться в кращому становищі, ніж міжнародний суддя, для оцінки того, що становить «суспільний інтерес». Це поняття має широке значення, втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі публічного, загального інтересу (public, general interest), який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар» (individual and excessive burden).

При розгляді питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги як права позивача , на захист яких вжито заходів забезпечення позову, так і права інших учасників процесу, права яких можуть бути порушені застосовуваними заходами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Згідно роз`яснень даних в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи наявність майнового спору між сторонами, обсяг позовних вимог, враховуючи вимоги співмірності виду забезпечення позову із заявленими вимогами, суд приходить до висновку, що вимоги про забезпечення позову підлягають задоволенню шляхом накладення арешту на спірне майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «МІРАКЛУС» (його представникам) та суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії, щодо відчуження спірного майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 до набрання рішенням законної сили, оскільки наявні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову саме може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, або неможливо буде взагалі ефективне поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Керуючись ст.ст.149-151 ЦПК України, постановою Пленуму ВС України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.06 року, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти обтяження у вигляді арешту на спірне майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «МІРАКЛУС» (його представникам) та суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії з відчуження спірного майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 до набрання рішенням законної сили - до набрання судовим рішенням по справі законної сили.

Копії ухвали для негайного виконання надіслати до Департаменту (центру) з надання адміністративних послуг та Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) .

Копії ухвали надіслати сторонам по справі.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

СУДДЯ О. А. ГУДЕНКО