Постанова

Іменем України

09 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 127/5266/20

провадження № 61-4915св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2020 року у складі судді Федчишена С. А.

та постанову Вінницького апеляційного суду від 23 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Сала Т. Б., Ковальчука О. В., Якименко М. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом

до Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (далі - КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго»), третя особа - ОСОБА_2 , про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом

по КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» від 02 листопада 2009 року № 196-к він був прийнятий на посаду інженера-проектувальника 1-ї категорії у проектно-конструкторський відділ. Наказом по підприємству від 02 листопада 2017 року № 7132-к він був переведений на посаду виконуючого обов`язки начальника проектно-конструкторського відділу виробничо-технологічної служби.

Наказом по підприємству від 31 січня 2020 року № 51-к, з яким він був ознайомлений 03 лютого 2020 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на позивача трудовим договором

і правилами внутрішнього трудового розпорядку. Даний наказ підписаний виконуючим обов'язки генерального директора підприємства ОСОБА_2 .

Наказ від 31 січня 2020 року № 51-к ОСОБА_1 вважає незаконним, оскільки підставою звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП України

є систематичне (два і більше разів) невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

До наказу про звільнення від 31 січня 2020 року № 51 -к додаються, зокрема, копії наказів відповідача від 12 вересня та 23 жовтня 2019 про оголошення йому доган за халатне відношення до виконання своїх посадових обов`язків.

Невиконання виробничих завдань в обох випадках, коли до нього застосовувались дисциплінарні стягнення, сталися не з його вини, оскільки він своїми службовими записками доповідав керівництву підприємства про неможливість виконання завдання у визначений керівництвом відповідача термін та обґрунтовував свою позицію щодо неможливості виконання цих завдань у визначений відповідачем термін. Однак, на них відповідач не звернув уваги, залишив їх без реагування, і притягнув його до дисциплінарної відповідальності, протиправно видавши вищезгадані накази.

Позивач просив визнати наказ КП «Вінницямісьтеплоенерго» від 31 січня 2020 року № 51-к про його звільнення з займаної посади незаконним; поновити його на посаді виконуючого обов`язки начальника проектно-конструкторського відділу виробничо-технічної служби КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2020 року позов задоволено. Визнано наказ КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» від 31 січня 2020 року № 51-к про звільнення ОСОБА_1 незаконним. Поновлено ОСОБА_1 на роботі КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго»

на посаді виконуючого обов`язки начальника проектно-конструкторського відділу виробничо-технічної служби з 31 січня 2020 року. Стягнуто

з КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» на користь ОСОБА_1

178 923,41 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць допущено

до негайного виконання.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції виходив з того, що лише правомірно накладені стягнення (догани) можуть бути підставою для звільнення працівника за пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, а оголошені позивачу догани такими не є, оскільки стягнення застосовані з порушенням вимог КЗпП України, зокрема, строків їх накладення. Крім того, суд зазначив про відсутність вини ОСОБА_1 у невиконанні доручення в строки, встановленні в самому дорученні.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Вінницького апеляційного суду від 23 лютого 2021 року рішення суду першої інстанції змінено, та викладено третій та четвертий абзаци його резолютивної частини в наступній редакції: «Поновити ОСОБА_1

на посаді виконуючого обов`язки начальника проектно-конструкторського відділу КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» з 04 лютого 2020 року. Стягнути

з КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» на користь ОСОБА_1

165 226,41 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача та наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, разом із тим суд першої інстанції помилився щодо дати звільнення позивача та дати поновлення останнього на роботі, а також розміру втраченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У березні 2021 року КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» подало до Верховного Суду касаційну скаргу у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову

у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій належним чином не дослідили зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Неправильним є розрахунок суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки здійснений в порушення правил, визначених Порядком обчислення середньої заробітної плати, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), тобто без урахування виплат за останні два календарні місяці роботи.

Також судом апеляційної інстанції не враховано висновки Верховного Суду України, викладені у постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року

у справі № 572/2429/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16,

від 07 жовтня 2019 року у справі № 718/801/17, від 21 березня 2018 року у справі № 336/3679/17, від 2 травня 2020 року у справі № 215/2049/16-ц, постановах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-511цс16,

від 22 листопада 2017 року у справі № 299/967/15-ц, від 21 вересня 2017 року

у справі № 334/290/15-ц. Також, вказує на необхідність відступлення

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі

№ 714/395/17.

Доводи інших учасників справи

У червні 2021 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду відзив

на касаційну скаргу, в якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін. Зазначав, що твердження скаржника є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають

до задоволення.

У липні 2021 року КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» подало до Верховного Суду заперечення на відзив, у якому зокрема, просило вирішити питання про передачу справи на розгляд до об`єднаної палати або до Великої Палати Верховного Суду.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 127/5266/20, витребувано її з Вінницького міського суду Вінницької області та зупинено виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 23 лютого 2021 року в частині, що не підлягає негайному виконанню,

до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

01 листопада 20019 року позивача прийнято на роботу до КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» на посаду інженера-проектувальника,

а з 02 листопада 2017 року ОСОБА_1 займав посаду виконуючого обов`язки начальника проектно-конструкторського відділу виробничо-технічної служби цього підприємства.

16 січня 2019 року генеральним директором підприємства ОСОБА_8 ОСОБА_1 доручено:

підготувати та розробити проектно-кошторисну документацію на підставі Технічних умов та Завдання на проектування по реконструкції системи мереж центрального опалення (далі - ЦО) та гарячого водопостачання (далі - ГВП) від центральних теплових мереж (далі - ЦТП) 7/1, 7/2 та 9/4 (в термін до 29 січня 2019 року), а також підготувати та розробити проектно-кошторисну документацію для проходження державної експертизи з реконструкції системи мереж ЦО та ГВП від ЦТП 7/1, 7/2 та 9/4 (в термін до 18 лютого 2019 року);

підготувати та розробити кошторисну документацію на підставі Технічних умов та Завдання на проектування з реконструкції системи мереж ЦО та ГВП від ЦТП 8/1, 9/1 та 9/2 (в термін до 28 лютого 2019 року), а також підготувати

та розробити проектно-кошторисну документацію для проходження державної експертизи з реконструкції системи мереж ЦО та ГВП від ЦТП 8/1, 9/1 та 9/2

(в термін до 28 лютого 2019 року).

Тобто, для виконання першої частини доручення (системи мереж ЦО та ГВП від ЦТП 7/1, 7/2 та 9/4) було надано 23 робочих дні, а для виконання другої частини доручення (системи мереж ЦО та ГВП від ЦТП 8/1, 9/1 та 9/2) - 8 робочих днів. Друга частина доручення виконується після того, як буде виконана перша.

26 лютого 2019 року ОСОБА_1 , з власної ініціативи, звернувся

до генерального директора із службовою запискою, в якій просив останнього внести зміни в доручення від 16 січня 2019 року № 2 по термінам з реалізації другої черги з проектування. ОСОБА_1 зазначено приблизно час, на який слід відтермінувати виконання.

Дану службову записку погодив заступник генерального директора підприємства ОСОБА_3 .

Однак, на вказаній службовій записці міститься резолюція керівництва підприємства «не погоджено» та підпис керівника.

Наказом генерального директора від 29 липня 2019 року № 424 «Про проведення службового розслідування» створено комісію та наказано провести службове розслідування щодо з`ясування причин та обставин невиконання начальником проектно-конструкторського відділу КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» ОСОБА_1 доручення генерального директора, а також незабезпечення належного контролю за реалізацією цього доручення з боку заступника головного інженера з технічних питань ОСОБА_4 (а. с. 162, т. 1).

30 липня 2019 року ОСОБА_4 подав на ім`я генерального директора пояснювальну записку з приводу виконання покладеного завдання, зокрема

з приводу відсотка готовності виконання цих завдань та причин затягування виконання другої частини доручення (а. с. 91 т. 1).

14 серпня 2019 року ОСОБА_1 у пояснювальній записці пояснив причини невиконання другої частини доручення у встановлений строк, які не залежали від нього, зокрема, виконання більш нагальних завдань, які описані у записці (сім пунктів), зазначив стадію виконання проектних робіт та причини невиконання в повному обсязі, які на його думку є суттєвими (застаріла техніка, недостатня кількість працівників для виконання складного завдання, недоотримання певних дозволів, без яких неможливо виконати доручення тощо) (а. с. 87 т. 1).

28 серпня 2019 року ОСОБА_1 подав на ім`я генерального директора пояснювальну записку, в якій вказує про види робіт, які проводяться працівниками іншого відділу підприємства, які залучені до виконання доручення (а. с. 92 т. 1).

29 серпня 2019 року членами створеної комісії складено акт службового розслідування. Із змісту вбачається, що у ОСОБА_1 відбирали пояснення (яких не має в матеріалах справи), у яких зазначено, що завдання виконується,

а неможливість закінчити в строк спричинена рядом об`єктивних причин.

В даному акті більше описуються порушення, допущенні заступником головного інженера по роботі з інноваційної діяльності ОСОБА_4 , аніж ОСОБА_1 , який, як вбачається із змісту акта, продовжував виконувати доручення.

09 вересня 2019 року інженером проектувальником ОСОБА_5 на ім`я заступника генерального директора ОСОБА_3 подана пояснювальна записка про наявність технічних помилок, допущених при розрахунках при складанні специфікації (а. с. 94 т. 1).

10 вересня 2019 року заступник генерального директора ОСОБА_3 подав службову записку на ім`я генерального директора з проханням провести службове розслідування з приводу внесення недостовірних розрахунків при розробці проекту інженером-проектувальником ОСОБА_5 , яка приймала участь у виконанні доручення, покладеного на позивача (а. с. 93 т. 1).

12 вересня 2019 року ОСОБА_1 подав на ім`я генерального директора службову записку, де просив надати вказівку відповідним підрозділам для забезпечення проектно-конструкторського відділу вихідними даними необхідними для виконання робіт відповідно до рішення технічної ради (а. с. 53 т.1).

12 вересня 2019 року наказом генерального директора № 586-к ОСОБА_1 оголошено догану за недбале та безвідповідальне відношення до виконання своїх посадових обов`язків, що призвело до невиконання

в повному обсязі доручення генерального директора № 2 щодо розробки проектно-кошторисної документації для проходження державної експертизи

з реконструкції системи мереж ЦО та ГВП від ЦТП 8/1,9/1,9/2 (а. с. 46 т. 1).

З даним наказом ознайомили ОСОБА_1 , про що стверджує відповідний напис на звороті наказу, однак, не вказано дату ознайомлення (а. с. 46)

У подальшому, на підставі службової записки заступника генерального директора ОСОБА_3 від 10 вересня 2019 року, наказом генерального директора підприємства від 17 вересня 2019 року № 474 створено комісію для проведення службового розслідування з приводу внесення недостовірних розрахунків у проект «Реконструкція теплових мереж та мереж ГВП від ЦТП 7/2» (а. с. 93, 95 т. 1).

З цього приводу ОСОБА_1 було надано пояснювальну записку

від 27 вересня 2019 року (а. с. 103 т. 1).

За результатами службового розслідування (акт службового розслідування

від 17 жовтня 2019 року) членами комісії рекомендовано застосувати заходи дисциплінарного впливу відносно ОСОБА_1 за відсутність належного контролю за якістю розробки проектно-кошторисної документації, а також інших ПКД з приводу яких надійшли зауваження від підрядних організацій

(а. с. 135 т. 1).

23 жовтня 2019 року наказом виконуючого обов`язки генерального директора ОСОБА_2 № 727-к оголошено догану ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , начальнику проектно-конструкторського відділу та інженеру-проектувальнику,

за недбале та безвідповідальне відношення до виконання своїх посадових обов`язків.

ОСОБА_1 ознайомлений з наказом, про що свідчить напис на звороті без вказівки дати ознайомлення (а. с. 47 т. 1).

23 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до заступника генерального директора ОСОБА_7 із пояснювальною запискою у відповідь на поставлене ним запитання про готовий проект по виконанню проектних робіт в прозорому офісі, в якій розповів про обставини, які цікавили запитуваного (а. с. 105 т. 1).

23 січня 2020 року, заступником генерального директора ОСОБА_7 на ім`я генерального директора підприємства подана службова записка, з підсумком, що оскільки керівник ПКВ ОСОБА_1 не бажає усувати свої помилки, ухиляється від відповідальності в межах своїх посадових обов`язків, не бажає приймати рішення на своєму рівні в межах своїх обов`язків, визначених посадовою інструкцією, просить прийняти міри в рамках чинного законодавства. (а. с. 104 т. 1).

28 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до генерального директора

із службовою запискою в якій просив розглянути можливість розширення відділу з створення додаткових робочих місць в необхідній кількості

та забезпечення сучасною технікою для виконання покладених на відділ завдань (а. с. 54 т. 1).

Наказом виконуючого обов`язки генерального директора ОСОБА_2

від 31 січня 2020 року № 51-к ОСОБА_1 начальника проектно-конструкторського відділу, звільнено 03 лютого 2020 за систематичним невиконанням ним без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, пунктом 3 статті 40 КЗпП України (а. с. 42 т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства

є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, а саме рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права

чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини шостої статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 139 Кодексу законів про працю України (далі -

КЗпП України) працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно

і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.

З передбачених пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підстав працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення

за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, підлягають з`ясуванню обставини, в чому конкретно полягало порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40, пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема,

чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або

з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення

до звільнення може минути не більше місяця.

При притягненні працівника до такого виду відповідальності роботодавець повинен навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків, роз`яснити ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, врахувати обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, щоб

це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення

з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків

і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну,

за що притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Надаючи оцінку підставам звільнення позивача за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України, в тому числі щодо систематичності невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив з такого.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України для звільнення працівника з підстав систематичного невиконання ним своїх трудових обов`язків необхідно невиконання їх без поважних причин.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення (частина перша статті 147 КЗпП України).

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган відповідно до статті 149 КЗпП України повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення; за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення; при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника; стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Верховний Суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про відсутність вини позивача у незавершені в поставлені перед ним строки завдання, оскільки отримавши від генерального директора в січні 2019 року доручення, одразу (в лютому) повідомив його про неможливість виконання його в строки, вказані в дорученні, проте генеральний директор, нічим не мотивуючи, не погодив перенесення строків виконання доручення, отже керівництво підприємства не вживало дієвих заходів, направлених на швидке та якісне виконання ОСОБА_1 наданого йому доручення.

Суд апеляційної інстанції надав належну оцінку актам службових розслідувань, та дійшов обґрунтованого висновку, що акти складались одними і тими

ж працівниками підприємства, а в самих актах відсутні дата та підпис генерального директора, які б свідчили про затвердження ним цих актів,

що не є достатнім і належним доказом відповідно до статті 78 ЦПК України.

Відповідно до частини першої 1 статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має бути поновлена на роботі з дати звільнення 04 лютого 2020 року.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Суд апеляційної інстанції встановив, що вимушений прогул ОСОБА_1 тривав з 04 лютого 2020 року до 25 листопада 2020 року, що становить 204 робочих днів. Обраховуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу, суд апеляційної інстанції обґрунтовано взяв за основу отриманий позивачем дохід

за останні два календарні місяці, роботи, що передували звільненню та дійшов висновку, що середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 становила 830,49 грн (830,49х204=169 419,96-4 193,55 (допомога по безробіттю) = 165 226,41 грн.

Доводи касаційної скарги щодо неправильного розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу є безпідставними та ґрунтуються лише

на припущеннях без належного документального підтвердження.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова апеляційного суду в межах доводів касаційної скарги ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суд апеляційної інстанції під час повторного розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Посилання заявника на неврахування судом апеляційної інстанції правових висновків, викладеного у зазначених у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, відхиляються Верховним Судом, оскільки у наведених справах та у справі, яка переглядається, різні фактичні обставини, зокрема, щодо систематичності невиконання працівником посадових обов`язків.

Щодо клопотання КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» про передачу справи

на розгляд або Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає

за необхідне зазначити наступне

Підстави та порядок передачі справи на розгляд об`єднаної палата або Великої Палати Верховного Суду визначені статтями 403, 404 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Клопотання КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» про передачу справи на розгляд об`єднаної палата або Великої Палати Верховного Суду не містить обґрунтування виключної правової проблеми та інших підстав, що свідчить про відсутність передбачених статтею 403 ЦПК України підстав для передачі справи на розгляд об`єднаної палата або Великої Палати Верховного Суду, а тому колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для передачі справи на розгляд об`єднаної палата або Великої Палати Верховного Суду.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального

і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови апеляційного суду без змін.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції

у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховний Суд поновлює виконання постанови Київського апеляційного суду від 18 березня 2021 року.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної

чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» про передачу справи на розгляд об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду відмовити.

Касаційну скаргу Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» залишити без задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного суду від 23 лютого 2021 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 23 лютого 2021 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська