Житомирський апеляційний суд
Справа №294/1083/21 Головуючий у 1-й інст. Лесько М.О.
Категорія 60 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №294/1083/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Лесько М.О. в м. Чуднові,

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме 60 днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його матір ОСОБА_3 . Вказує, що після її смерті відкрилася спадщина на земельні ділянки площею 0,2395 га (кадастровий номер :03:001:0475) та площею 1,1000 га (кадастровий номер :03:001:0167) розташовані на території Дубищенської сільської ради Житомирського району. Зазначає, що за життя його мати склала на нього заповіт, за яким заповіла йому вказані земельні ділянки. Стверджує, що після смерті матері він звернувся до приватного нотаріуса Чуднівського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вказує, що ОСОБА_2 , прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 та є спадкоємцем за законом. Стверджує, що строк пропустив з поважних причин, оскільки йому не було відомо про наявність заповіту, а тому просить визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , - 60 (шістдесят) днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що позивач будучи спадкоємцем першої черги та спадкоємцем за заповітом, заяву про прийняття спадщини у встановлений строк не подав. Стверджує, що позичав знав про дату та місце смерті матері, наявність заповіту на його ім`я та факт прийняття нею спадщини. Зазначає, що позивачем не надано суду жодного доказу, який би підтвердив факт незнання його про наявність заповіту. Вважає, висновок суду першої інстанції про те, що нотаріус не виконав вимоги ст. 63 ЗУ «Про нотаріат», незаконним та таким, що не відповідає принципам змагальності та безпосередності. Враховуючи вищевикладене, просить рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2021 року скасувати та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що нотаріус не виконав вимоги ст.63 Закону України «Про нотаріат», не здійснив виклик спадкоємця за заповітом, що свідчить про неналежне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 27 червня 1952 року.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 03 жовтня 2019 року ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 0,2395 га (кадастровий номер :03:001:0475) та земельна ділянка площею 1,1000 га (кадастровий номер :03:001:0167) розташовані на території Дубищенської сільської ради Житомирського району, які належали спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №228 від 03 березня 2004 року.

Вбачається, що 20 травня 2015 року ОСОБА_3 склала заповіт, що посвідчений приватним нотаріусом Чуднівського районного нотаріального округу Житомирської області Журбей І.Л. та зареєстрованим в реєстрі за №397, з якого вбачається, що ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 1,3393 га, кадастрові номери :03:001:0475 та :03:001:0167, яка розташована на території Дубищенської сільської ради Чуднівського району Житомирської області.

14 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Чуднівського районного нотаріального округу Житомирської області Журбей В.Л. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою приватного нотаріуса Чуднівського районного нотаріального округу Житомирської області Журбей В.Л. від 14 травня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини.

З матеріалів справи слідує, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася дочка - ОСОБА_2 .

Згідно довідки №61 від 13 квітня 2021 року виданої Дубищенським старостинським округом №4 Чуднівського району Житомирської області вбачається, що ОСОБА_3 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 разом з дочкою ОСОБА_2 , яка здійснювала догляд за нею.

Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

За змістом статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами 1, 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1статті 1270 ЦК України).

Главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, визначено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини, у тому числі, на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першої заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини (пункт 2.1); якщо заява, в якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (пункт 3.5).

За змістом частин 1 та 3 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У випадку, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Аналогічні роз`яснення викладені в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі, закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2020 року у справі №314/2550/17, провадження №61-41480св18.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Не є поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.

Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі №6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15 та у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі №372/2383/16-ц (провадження №61-20920св18), від 22 травня 2019 року у справі №351/2403/17; від 20 лютого 2020 року у справі №419/3788/17 (провадження №61-2969св19); від 16 березня 2020 року у справі №644/5098/17 (провадження №61-20806св19); від 17 березня 2020 року у справі №683/2587/18 (провадження №61-11406св19).

Як вбачається з матеріалів справи мати позивача ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Чуднівського районного нотаріального округу Житомирської області Журбей І.Л. із заявою про прийняття спадщини лише 14 травня 2021 року, тобто більш ніж через два роки після смерті матері.

В обґрунтування своїх вимог як на поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини ОСОБА_1 посилався на юридичну необізнаність щодо наявності заповіту.

Однак, зазначені обставини не є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що унеможливили чи в інший спосіб перешкодили позивачу вчасно здійснити своє право на подання такої заяви, та не є об`єктивними перешкодами для здійснення такої дії.

Крім того, будучи обізнаним про смерть матері, із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори в межах визначеного законом строку не звернувся.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальний дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Обов`язок з повідомлення спадкоємців про відкриття спадщини нотаріусом стосується лише тих спадкоємців, місце проживання або місце роботи яких відоме нотаріусу, однак закон не зобов`язує нотаріуса здійснювати розшук осіб, що можуть претендувати на спадкове майно, якщо йому не відомо про факт наявності інших спадкоємців або про їх місцезнаходження чи місце роботи.

Матеріали справи не містять доказів того, що нотаріус, який відкрив спадкову справу, знав або міг знати про місце проживання чи роботи позивача.

Недобросовісність поведінки іншого спадкоємця щодо ненадання нотаріусу відомостей про осіб, які можуть бути спадкоємцями, також не свідчить про поважність причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки не є перешкодою на вчинення спадкоємцем дій з прийняття спадщини.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2019 року у справі №628/3852/16-ц, провадження №61-30086св18.

Виходячи з встановлених обставин справи, тривалості пропуску строку на прийняття спадщини, з урахуванням обізнаності позивача про смерть спадкодавця, в межах передбаченого законом шестимісячного строку не звернувся із заявою про прийняття спадщини, тому наведені ОСОБА_1 обставини не є тими причинами, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій з прийняття спадщини.

Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження існування об`єктивних та істотних труднощів для позивача для своєчасної подачі заяви про прийняття спадщини.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та заслуговують на увагу, позивач належними доказами не підтвердив поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, а тому висновок суду про наявність поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, є помилковим.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 3,4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції крім порушень норм матеріального права, не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи та зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

За правилами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, він відповідно, змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено повністю, тому сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1362 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1362 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 21 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді