ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9394/21 Справа № 212/903/21 Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 липня 2021 року, яке постановлено суддею Чайкіним І.Б. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення суду складено 06 серпня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, в обґрунтування якого вказала, що з 17 лютого 2001 року по грудень 2020 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час перебування в шлюбі сторони придбали за спільні кошти наступне майно: автомобіль «OPEL COMBO» C SF48Y, 2005 року випуску, д/н НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , вартістю 120 000 гривень, грошовий внесок в КБ ПриватБанк у розмірі 8000 доларів США, що на день звернення до суду, тобто на 01 лютого 2021 року, згідно до офіційного курсу Національного Банку України (1 долар США = 28,1929 гривень) складає 225 543 гривні 20 копійок (28,1929 8000 = 225 543,20). Всього за період шлюбу подружжям було придбане майно на загальну суму 345 543 гривні 20 копійок. На теперішній час позивачу стало відомо, що відповідач має намір розпоряджатися спільним майном без її згоди, оскільки вищевказаний автомобіль знаходиться в його фактичному розпорядженні, а зазначений грошовий внесок в банківській установі оформлений на ім`я відповідача. Небажання відповідача вирішити дане питання мирним шляхом змусило її звернутися до суду з даним позовом.

На підставі вищевикладеного позивач ОСОБА_1 просила суд поділити спільне сумісне майно подружжя, а саме: виділити їй із спільного сумісного майна подружжя 1/2 частину вартості транспортного засобу автомобіля «OPEL COMBO» C SF48Y, 2005 року випуску, д/н НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , у розмірі 60 000 грн., замість її частки у праві спільної сумісної власності на даний транспортний засіб; виділити їй з спільного сумісного майна 1/2 частину грошового внеску в КБ ПриватБанк у розмірі 8000 доларів США, що на день звернення до суду, тобто на 01 лютого 2021 року, згідно до офіційного курсу Національного Банку України (1 долар США = 28,1929 гривень) складає 225 543 гривні 20 копійок (28,1929 8000 = 225 543,2) у розмірі 112 771 гривні 60 копійок та стягнути вказану суму з відповідача; виділити відповідачу з спільного сумісного майна автомобіль «OPEL COMBO» C SF48Y, 2005 року випуску, д/н НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , вартістю 120 000 грн., вартість частки відповідача складає 60 000 грн. та виділити відповідачу 1/2 частину грошового внеску в КБ ПриватБанк у розмірі 8000 доларів США, що на день звернення до суду, тобто на 01 лютого 2021 року, згідно до офіційного курсу Національного Банку України (1 долар США = 28,1929 гривень) складає 225 543, 20 грн. (28,1929 8000 = 225543,2) у розмірі 112 771,60 грн., всього виділити відповідачу майно на загальну суму 172 771,60 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 липня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості транспортного засобу - автомобіля «OPEL COMBO» C SF48Y, 2005 року випуску, д/н НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , у розмірі 60 000 грн., замість її частки у праві спільної сумісної власності на даний транспортний засіб;.

Визнано за відповідачем ОСОБА_2 право власності на автомобіль «OPEL COMBO» C SF48Y, 2005 року випуску, д/н НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 .

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 600 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості транспортного засобу - автомобіля «OPEL COMBO» C SF48Y, 2005 року випуску, д/н НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , у розмірі 60 000 грн., замість її частки у праві спільної сумісної власності на даний транспортний засіб та визнання за відповідачем ОСОБА_2 права власності на автомобіль «OPEL COMBO» C SF48Y, 2005 року випуску, д/н НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 та постановлення нового рішення по справі про відмову в задоволенні цих позовних вимог посилаючись на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення по справі, не врахував що у справі відсутній належний доказ вартості автомобіля, а наданий позивачем звіт вартості майна не відповідає вимогам законодавства та був складений без огляду транспортного засобу.

Крім того зауважує, що суд першої інстанції прийняв рішення про припинення права власності позивача на автомобіль без письмової згоди на це позивача, оскільки в позові позивач про це суд не просила.

У відзиві на апеляційну скаргу представника відповідача позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на її думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила рішення суду залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виділення позивачу та відповідачу з спільного сумісного майна по 1/2 частині грошового внеску, кожному в АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 8000 доларів США, що на день звернення до суду, тобто на 01 лютого 2021 року, згідно до офіційного курсу Національного Банку України складає 225 543 гривні 20 копійок, тобто по 112 771 грн. 60 коп. кожномутому, відповіднодо ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підглядає перегляду судом апеляційної інстанції.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, сторони по справі з 17 лютого 2001 року перебувають в зареєстрованому шлюбі з відповідачем (а.с. 7).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8,9).

За час перебування в шлюбі сторони придбали за спільні кошти автомобіль «OPEL COMBO» C SF48Y, 2005 року випуску, д/н НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 .

Згідно із звітом про оцінку майна від 28 січня 2021 року, складеним ФОП ОСОБА_6 , ринкова вартість автомобіля «OPELCOMBO»CSF48Y, 2005року випуску, д/н НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 ,станом на 28 січня 2021 року становить 120 000 гривень (а. с. 24-41).

Відповідно до інформації ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» наявність у клієнта ОСОБА_2 валютного депозиту не встановлено (а.с. 86-166).

Спір між сторонами виник з приводу поділу спільного сумісного майна подружжя, а саме: автомобіля марки «OPEL COMBO» C SF48Y, 2005 року випуску, д/н НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 .

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача та стягуючи з відповідача на користь позивача 1/2 частину вартості спірного автомобіля, суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль марки «OPEL COMBO» C SF48Y, 2005 року випуску, д/н НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 був придбаний сторонами під час шлюбу, тому, згідно положень ст. 60, 70 СК України, зазначене рухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя. Позивач, як один із подружжя, реалізував своє право на поділ майна, набутого за час шлюбу, пред`явивши вимогу про стягнення грошової компенсації вартості частки автомобіля, чим надала передбачену положеннями статті 71 СК України згоду на стягнення їй грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб, який є неподільною річчю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Тлумачення положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації.

Аналогічні правові висновки викладені у Постановах Верховного Суду: від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц; від 03 червня 2020 року у справі №487/6195/16-ц; від 30 вересня 2020 року у справі № 552/1514/19 та від 24 березня 2021 року у справі №501/2211/18.

Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними підлягає поділу порівну, з урахуванням обставин справи, що мають істотне значення. У випадку неможливості поділу майна подружжя порівну, суд може присудити до стягнення відповідну компенсацію за збільшення частки.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається із матеріалів справи, сторони, перебуваючи у шлюбі набули у власність автомобіль марки «OPEL COMBO» C SF48Y, 2005 року випуску, д/н НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , тому вказане майно належить їм на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, встановивши обсяг спільно нажитого сторонами за час спільного проживання майна, з`ясувавши джерело і час його придбання, врахувавши презумпцію рівності часток, а також положення статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна, взявши до уваги неможливість спільного користування автомобілем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, поділивши спільне майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом визнання за відповідачем ОСОБА_2 права власності на автомобіль «OPEL COMBO» C SF48Y, 2005 року випуску, д/н НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 та стягнувши з відповідача на користь позивача 1/2 частину вартості транспортного засобу - автомобіля «OPEL COMBO» C SF48Y, 2005 року випуску, д/н НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , у розмірі 60 000 грн., замість її частки у праві спільної сумісної власності на даний транспортний засіб.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, при ухваленні рішення по справі, не врахував що у справі відсутній належний доказ вартості автомобіля, а наданий позивачем звіт вартості майна не відповідає вимогам законодавства та був складений без огляду транспортного засобу, з огляду на наступне.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вартість майна, що підлягає поділу визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Аналогічний висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження 61-9018сво18).

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» від 12 липня 2001 року № 2658-III практична діяльність з оцінки майна може здійснюватися виключно суб`єктами оціночної діяльності, визнаними такими відповідно до статті 5 цього Закону.

Статтею 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» від 12 липня 2001 року № 2658-III визначено, що суб`єктами оціночної діяльності є зокрема: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, оцінка вартості транспортних засобів проведена відповідно до методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів порівняльним методом фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 , який є суб`єктом оціночної діяльності, що підтверджується сертифікатом № 12/21, що діє з 12 січня 2021 року по 12 січня 2021 року (а.с. 39).

Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для визнання звіту таким, що не відповідає вимогам законодавства.

При цьому колегія суддів звертає увагу суду на те, що відповідачем та його представником відповідно до вимог ст. ст. 12,81 ЦПК України клопотань про призначення повторної чи додаткової експертизи не заявлено.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що суд першої інстанції прийняв рішення про припинення права власності позивача на автомобіль без письмової згоди на це її самої, так як в позові остання про це суд не просила, оскільки позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом просила виділити відповідачу ОСОБА_2 автомобіль у власність та отримати у якості компенсації за свою частку 60 000 грн., таким чином остання просила суд провести поділ спільного майна подружжя, шляхом припинення її права власності на спірне майно та присудження їй грошової компенсації за належну їй частку у спільному майні подружжя.

Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00).

При цьому, як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: