КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи № 369/5589/19

Апеляційне провадження 22-ц/824/3619/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Махлай Л.Д.,

суддів: Кравець В.А., Ящук Т.І.

при секретарі: Гойденко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідачі Державний реєстратор комунального підприємства

«Агенція адміністративних послуг»

Євко Володимир Володимировича

Акціонерне товариство «Альфа - Банк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Ковальчук Л.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Євко Володимира Володимировича Комунальне підприємство «Агенція адміністративних послуг», Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання дій держаного реєстратора незаконними та визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора,

в с т а н о в и в :

у квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного реєстратора Євко В.В. КП «Агенція адміністративних послуг», АТ «Альфа - Банк», в якому просила визнати дії державного реєстратора Євко В.В. КП «Агенція адміністративних послуг» щодо державної реєстрації права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк» незаконним; визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Євко В.В, індексний номер: 45545950 від 15.02.2019, згідно з яким 12.02.2019 внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру за АТ «Укрсоцбанк» на підставі договору іпотеки від 18.03.2008.

В обґрунтування позову зазначала, що 18.03.2008 між ТзОВ Унікредит Банк, правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк» та нею укладено договір про іпотечний кредит. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, цього ж дня між банком та нею укладено іпотечний договір.

18.04.2019 вона отримала інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, згідно з якою власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є АТ «Укрсоцбанк». Підставою внесення запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно є рішення державного реєстратора Євко В.В. КП «Агенція адміністративних послуг» від 15.02.2019. Підставою виникнення права власності зазначено іпотечний договір від 18.03.2008.

Вважає, що перехід права власності на належну їй квартиру відбувся без правових підстав, оскільки реєстрація права власності на предмет іпотеки здійснена з порушенням Закону України «Про іпотеку». Законодавство, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачало передачу права власності на підставі застереження в іпотечному договорі. У неї відсутній договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Крім того, право власності на квартиру набуто АТ «Укрсоцбанк» в порядку звернення стягнення на нерухоме майно в період дії мораторію на примусове відчуження житла. Вона не надавала згоди на відчуження спірної квартири. Внесення запису про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк» до державного реєстру вчинено за відсутності рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки запис датований 12.02.2019, а саме рішення 15.02.2019. Вважає, що дії відповідача грубо порушують законні права та інтереси неповнолітніх дітей, які проживають та зареєстровані у вищезазначеній квартирі, що є предметом іпотеки.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.11.2020 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судом першої інстанції не враховано, що договір іпотеки був укладений під час дії Закону України «Про іпотеку» в редакції від 23.02.2006. Відповідно до цього Закону передача права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя в рахунок виконання основного зобов`язання у позасудовому порядку можлива лише на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Законодавство не передбачало передачу права власності на іпотечне майно від іпотекодавця до іпотекодержателя в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі застереження в іпотечному договорі. Суд при розгляді справи не врахував постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі 199/1276/17, в якій зроблено висновок, що єдиною правовою підставою для набуття права власності на предмет іпотеки на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» є виключно договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Крім того, судом не взято до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16.01.2019 у справі 727/1593/16-ц та правовий висновок, викладений у постанові Великої Плати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 759/6979/16-ц. Суд не звернув уваги, що право власності на квартиру зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк» в порядку примусового звернення стягнення на нерухоме майно в період дії мораторію на примусове відчуження житла. Державний реєстратор всупереч вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитив в іноземній валюті» вчинив дії щодо реєстрації права власності на спірну квартиру в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки в період дії заборони на вчинення таких дій. Вважає, що у реєстратора відсутнє право приймати рішення та здійснювати дії щодо реєстрації права власності в порядку звернення стягнення. Також вказує, що дії держаного реєстратора грубо порушують законні інтереси неповнолітніх дітей, які проживають та зареєстровані в квартирі, що є предметом іпотеки. Дана квартира є їх єдиним житлом. Суд також дійшов помилкового висновку про те, що він не повинен досліджувати дотримання іпотекодержателем порядку, передбаченого ст. 35 Закону України «Про іпотеку», оскільки зазначений порядок позивачем не оспорюється.

У судовому засіданні представник позивачки Бабенко С.С. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник АТ «Альфа-Банк» Лашко І.І. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.03.2008 між ТОВ «Унікредит Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит, за умовами якого позичальнику надано кошти у сумі 73 000 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, цього ж дня між сторонами укладено іпотечний договір № MRTG-61/S.

Відповідно до п. 9.1 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання по кредитному договору в порядку встановленому законодавством України в т.ч. статтею 37 Закону України «Про іпотеку» за умовами цього договору; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому законодавством України (в т.ч. статтею 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору. За п.9.2. вказаного договору іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених цим договором.

Згідно з пунктом 9.3 цього договору за рішенням іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватися в позасудовому порядку: шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до наведених нижче умов. У випадку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець цим договором підтверджує свою згоду на передачу у власність іпотекодержателю предмета іпотеки. При цьому різниця між вартістю предмета іпотеки (визначеною на підставі експертної оцінки предмета іпотеки та/або на підставі зафіксованої в цьому договорі оцінки предмета іпотеки сторонами) та фактичною сумою заборгованості іпотекодавця перед іпотекодержателем на дату прийняття іпотекодержателем одностороннього рішення про придбання предмета іпотеки у власність підлягає відшкодування іпотекодавцю. Підписанням цього договору іпотекодавець засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на прийняття іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя (придбання предмету іпотеки у власність) у випадку виникнення у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства України.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 164026936 право власності на іпотечне майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк». Підставою внесення запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно є рішення державного реєстратора Євко В.В. Комунальне підприємство «Агенція адміністративних послуг» від 15.02.2019. Підставою виникнення права власності зазначено іпотечний договір від 18.03.2008.

АТ «Укрсоцбанк» реорганізовано, та правонаступником цього товариства є АТ «Альфа-Банк».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що іпотекодержатель зареєстрував в односторонньому порядку право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у відповідності до умов договору іпотеки та ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Оскільки відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , то Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірні правовідносини не поширюється.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені ст. 35-37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки, у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно зі ст. 36 цього Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь - який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 37 цього ж Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предметом іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодавець набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», в редакції чинній на час набуття відповідачем права власності на предмет іпотеки, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

За обставинами справи та з урахуванням пояснень представників сторін при розгляді апеляційної скарги встановлено, що у 2015 році кредитодавець звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення всієї суми кредиту.

Дані обставини свідчать про те, що між сторонами існував спір як щодо розміру заборгованості, так і щодо права на дострокове стягнення всієї суми кредиту.

Проте, надалі до завершення розгляду справи про стягнення боргу, АТ «Укрсоцбанк» звернулося до державного реєстратора Євко В.В. КП «Агенція адміністративних послуг» із заявою про реєстрацію іпотечного майна за ними на підставі іпотечного договору та за рішенням цього державного реєстратора від 15.02.2019 квартира, що була предметом іпотеки зареєстрована за АТ «Укрсоцбанк».

Матеріали справи не містять будь - яких доказів про те, що боржник була повідомлена про розмір заборгованості станом на день звернення із заявою до державного реєстратора, отримала вимогу про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Матеріали справи також не містять доказів оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності на час набуття, а також про те, що між сторонами не було спору щодо оцінки квартири та боржник погодилася добровільно передати у власність іпотекодержателя квартиру за визначеною ціною.

У судовому засіданні представник АТ «Альфа-Банк» не зміг вказати ні суму заборгованості, яка існувала на час реєстрації за банком іпотечної квартири, ні суму оцінки квартири.

Позивач у позовній заяві вказувала на те, що перехід права власності на належну їй квартиру відбувся з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку». Позовна заява не містить посилань на те, що позивач визнає факт отримання нею повідомлення про розмір заборгованості та вимогу про її погашення, а також про те, що сторони досягли згоди щодо оцінки майна, а відтак суд мав у повній мірі дослідити дотримання вимог закону при реєстрації права власності предмета іпотеки за кредитодавцем.

За вказаних обставин суд безпідставно вважав, що питання дотримання порядку, передбаченого ст. 35 Закону України «Про іпотеку» не повинно досліджуватися судом при розгляді даної справи.

Відповідно до п. 7.1.6 у разі порушення іпотекодавцем зобов`язання за кредитним договором чи іпотекодавцем зобов`язань за цим договором, а також інших обов`язків іпотекодавця, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, а в разі його невиконання - отримати задоволення своїх вимог з вартості предмета іпотеки.

Відповідно до п. 9.3.1 іпотечного договору за рішенням іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватися в позасудовому порядку: шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до наведених нижче умов. У випадку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець цим договором підтверджує свою згоду на передачу у власність іпотекодержателю предмета іпотеки. При цьому різниця між вартістю предмета іпотеки (визначеною на підставі експертної оцінки предмета іпотеки та/або на підставі зафіксованої в цьому договорі оцінки предмета іпотеки сторонами) та фактичною сумою заборгованості іпотекодавця перед іпотекодержателем на дату прийняття іпотекодержателем одностороннього рішення про придбання предмета іпотеки у власність підлягає відшкодування іпотекодавцю. Підписанням цього договору іпотекодавець засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на прийняття іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя (придбання предмету іпотеки у власність) у випадку виникнення у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства України.

Вказуючи на те, що такий перехід права власності на предмет іпотеки потребує лише одноосібних дій іпотекодержателя, суд не звернув уваги на те, що і за умовами іпотечного договору і за положеннями Закону України «Про іпотеку» підставою такого позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки є порушення боржником основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору і направлення боржнику вимоги про усунення цих порушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 цього Закону державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (ст.11).

За змістом ст. 18 цього ж Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Вищезазначені норми права також передбачають обов`язкову наявність вимоги про усунення порушень та дані щодо розміру заборгованості для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

Пославшись на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 21.03.2018 у справі № 760/14438/15-ц суд залишив поза увагою висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 28.11.2018 у справі № 759/6976/16-ц, від 12.12.2018 у справі № 199/1276/17, від 11.04.2018 у справі № 554/14813/15-ц, від 20.03.2019 у справі № 306/2053/16-ц, у яких зазначено, що у разі відсутності у матеріалах справи відомостей про отримання боржником письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, інформації про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна, вважається, що при реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем було порушено вимоги закону. Позасудова передача предмета іпотеки у власність іпотекодержателя здійснюється лише у добровільному порядку за згодою сторін.

Не перевіривши наявності невиконаного зобов`язання, його розмір, направлення вимоги про усунення порушень, факту проведення та узгодження оцінки іпотечного майна, суд першої інстанції помилково виходив з того, що реєстрація права власності на спірну квартиру за іпотекодержателем відбувалася у відповідності з вимогами Закону України «Про іпотеку».

Відтак рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування рішення Державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Євко В.В. про державну реєстрацію права власності на квартиру за АТ «Укрсоцбанк» підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за АТ «Укрсоцбанк» є достатнім та належним способом захисту порушено права позивачки і тому вимога про визнання дій державного реєстратора незаконними не підлягає задоволенню. Обов`язок по виконанню умов іпотечного договору та вимог Закону України «Про іпотеку» покладено на іпотекодержателя, а не на державного реєстратора.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що оскільки позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , то Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірні правовідносини не поширюється зроблені на припущеннях. Сама по собі реєстрація за певною адресою не свідчить ні про наявність у власності позивачки іншого житлового приміщення, ні про її право користування тим приміщенням, про реєстрацію якого міститься відмітка у паспорті. До того ж така відмітка була проставлена 06.04.1998, тоді як представник позивачки стверджував, що позивач була знята з реєстрації за вказаною адресою 19.06.2009, що також відображено у паспорті позивачки.

Разом з тим, колегія суддів не вважає за необхідне розглядати питання застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до спірних правовідносини, оскільки права позивачки уже поновлено з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 листопада 2020 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Державного реєстратора Євко Володимира Володимировича Комунальне підприємство «Агенція адміністративних послуг», Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання дій держаного реєстратора незаконними та визнання протиправним і скасування рішення державного реєстраторазадовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Євко Володимира Володимировича, індексний номер: 45545950 від 15.02.2019, згідно з яким 12.02.2019 внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» .

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 24.02.2021.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

Т. І. Ящук