1Справа № 335/4952/21 2/335/2067/2021
Р І Ш Е Н Н Я
27 жовтня 2021 року м.Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Воробйова А.В.,
за участю секретаря судового засідання Барсукової В.В.,
представника відповідача Кравченко О.М.,
представника відповідача Орлової О.О.,
розглянувши в приміщенні суду у порядку спрощеного позовного цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Головного управляння Державної казначейської служби України в Запорізькій області про визнання бездіяльності незаконною та відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями органу досудового розслідування щодо неповернення вилученого майна повернення якого зазначено у вироку суду,-
Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2020 року по справі №332/2569/20 (провадження № 1-кп/З32/424/20) затверджено угоду від 29 вересня 2020 року про визнання винуватості, укладену між прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області та позивачем у кримінальному провадженні №0001459, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 червня 2020 року Позивача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 361-1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на один рік та відповідно до положень ст. ст. 75, 76 КК України останнього звільнено від відбування покарання з випробуванням стоком на 1 рік.

Також, у зазначеним вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя вирішено: речовий доказ - портативний комп`ютер марки «Acer Nitro 5 S/N: NHQ2REU23400», переданий на зберігання до камери схову Заводського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області - повернути ОСОБА_1 - як законному володільцю вказаного майна.

Вказаний вирок суду набрав законної лили 11.12.2020 року.

Позивач неодноразово звертався до слідчого та інших посадових осіб поліції з приводу повернення майна вилученого у нього під час проведення досудового розслідування - портативного комп`ютера марки «Acer Nitro 5 S/N: NHQ2REU23400».

Слідчим та іншими уповноваженими посадовими особами поліції Позивачу були надані відповіді з яких вбачається, що вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2020 року по справі № 332/2569/20 в частині повернення речового доказу, портативного комп`ютера марки «Acer Nitro 5 S/N: NHQ2REU23400», Позивачу, як законному володільцю вказаного майна, ними не виконаний, в зв`язку з тим, що вилучений речовий доказ у сторони кримінального провадження відсутній.

Зазначені дії, на думку позивача, свідчать про бездіяльність органу досудового розслідування та невиконання органом досудового розслідування обов`язку щодо повернення вилученого майна.

Окрім того, позивач зазначає, що портативний комп`ютер (ноутбук) «Acer Nitro 5 S/N: NHQ2REU23400» був придбаний позивачем за 23858 грн. 31 коп., та в подальшому ним вдосконалений шляхом придбання та встановлення додаткового обладнання, а саме модуля пам`яті вартістю 1500,00 грн. , жорсткого диску вартістю 842,00 грн.

Те, що зазначене додаткове обладнання, встановлено та знаходилося на вилученому у Позивача портативному комп`ютері (ноутбуку) марки «Acer Nitro 5 S/N: NHQ2REU23400», підтверджується висновком експерта від 15 липня 2020 року № 5-143 за результатами судової комп`ютерно-технічної експертизи проведеної в кримінальному провадженні № 0001459.

Таким чином, загальна вартість портативного комп`ютера (ноутбуку) марки «Acer Nitro 5 S/N: NHQ2REU23400» з встановленим на нього додатковим обладнанням складає 26250 (двадцять шість тисяч двісті п`ятдесят) гривень 31 копійка.

Посилаючись на вимоги чинного законодавства, а також на відсутність правових підстав для неповернення йому портативного комп`ютера (ноутбуку), просить позов задовольнити.

03.06.2021 року представником відповідача Головного управління Національної поліції в Запорізькій області подано відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 . Посилається на те, що позивачем недоведена незаконність дій відповідача, оскільки факт незаконності дій ГУНП на момент ініціювання спору про відшкодування шкоди повинен вже бути встановлений відповідними засобами доказування - відповідним рішенням суду, яке має приюдиційне значення при розгляді справи про відшкодування шкоди. При цьому, дії ГУНП в установленому законом порядку незаконними не визнавалися. Крім того, позивачем належно не обґрунтовано розмір шкоди, не надано доказів причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою.

У відповіді на відзив Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, який надійшов на адресу суду 03.06.2021 року позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з посиланням на те, що відповідачем у відзиві жодним чином не спростовано обставини, викладені в позовній заяві, та не спростовані докази, надані стороною позивача, як і не надано інших доказів по справі.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов на адресу суд 19.07.2021 року представник відповідача - Головного управляння Державної казначейської служби України в Запорізькій області, просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, обґрунтовуючи свою правову позицію тим, що Головне управління є належним відповідачем по справі, не здійснює в межах наданих повноважень виконання судових рішень про відшкодування з Державного бюджету України майнової шкоди, завданої органом державної влади, позивачем подано передчасно позов в рамках цивільного судочинства щодо відшкодування майнової шкоди, оскільки на даний час здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження за статтею Кримінального кодексу України про привласнення, розтрату майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем, а тому відсутні на даний час всі складові елементи шкоди.

Згідно ч.2 ст.174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Інших заяв по суті від сторін не надходило.

Ухвалою суду від 13.05.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач у судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності його представника, наполягає на задоволенні позовних вимог.

Представники відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просили відмовити у їх задоволенні з огляду на їх безпідставність.

Вислухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши і вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

З наявних в матеріалах справи доказів, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

19 червня 2020 року у період часу з 07 годин 30 хвилин до 08 годин 58 хвилин слідчим слідчого відділення Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Деревятниковим Є.С., в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001459 від 06 червня 2020 року за місцем реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук, під час якого вилучено належне йому майно, зокрема портативний комп`ютер (ноутбук) марки «Acer Nitro 5 S/N: NHQ2REU23400» та зарядний пристрій до нього.

Вказані обставини не спростовуються відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2020 року по справі №332/2569/20 (провадження № 1-кп/З32/424/20) затверджено угоду від 29.09.2020 про визнання винуватості, укладену між прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області та ОСОБА_1 у присутності захисника у кримінальному проваджені № 0001459, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.06.2020. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361-1 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на один рік. Відповідно до положень ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Речовий доказ - портативний комп`ютер марки «Acer Nitro 5 S/N: NHQ2REU23400», переданий на зберігання до камери схову Заводського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області - повернути ОСОБА_1 - як законному володільцю вказаного майна (а.с. 9-10).

Вирок набрав законної сили 11.12.2020 року, що підтверджується засвідчувальним написом на вироку.

На підставі ч.4 ст.82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню.

Позивач звертався з заявами про повернення речового доказу, зокрема з заявами до: слідчого СВ Заводського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, заява від 19.11.2021 року (а.с.11), що підтверджується копією поштового повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.12); начальника Заводського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, заява від 19.11.2021 року (а.с.13), що підтверджується копією поштового повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.14); начальника Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, заява від 19.11.2021 року (а.с.15), що підтверджується відміткою на заяві про її отримання повноважним представником адресата; начальника ГУНП в Запорізькій області, заява від 19.11.2021 року (а.с.16), що підтверджується відміткою на заяві про її отримання повноважним представником адресата.

Відповіддю слідчого СВ Заводського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Олександра Величко від 05.02.2021 року №К-17/43/3-21 повідомлено, що з приводу повернення зокрема портативного комп`ютера (ноутбук) марки «Acer Nitro 5 S/N: NHQ2REU23400» рекомендовано звернутися до керівника відділення поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області (а.с.17).

Т.в.о. заступника начальника ЗРУП в Запорізькій області 28.01.2021 року за вих.№К100/40-2021, направлено на адресу ТУ ДБР у м. Мелітополь звернення ОСОБА_1 про повернення речового доказу портативного компютера (ноутбук) марки «Acer Nitro 5 S/N: NHQ2REU23400», який було передано на зберігання до камери схову Заводського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області поліцейському з обліку та збереження речових доказів старшому сержанту поліції Стоволосу Дмитру. Згідно проведеної інвентаризації речових доказів у Заводському ВП ГУНП в Запорізькій області вказаний речовий доказ відсутній. Слідчим відділом Заводського ВП ГУНП в Запорізькій області за результатами проведеної інвентаризації речових доказів було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001465 за ст. 191 КК України. У вказаному кримінальному провадженні визначено підслідність подальшого досудового розслідування за Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань у м. Мелітополі. У зв`язку з вищевикладеним, направлено звернення гр. ОСОБА_1 для розгляду та прийняття рішення (а.с.18).

19.02.2021 року за вих.. №К-41/6/03-21 заступником начальника ГУНП в Запорізькій області О.Григор`євим на звернення ОСОБА_1 щодо

виконання вироку Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2020

№ 332/2569/20 в частині повернення портативного комп`ютеру марки «Acer Nitro 5», повідомлено, що слідчим відділенням відділення поліції №1 Запорізького районного управління поліції ГУНП здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001465 за частиною 2 статті 191 Кримінального кодексу України за фактом заволодіння речовими доказами, які зберігались у спеціальному приміщенні вказаного підрозділу, шляхом зловживання службовим становищем. 21.01.2021 керівником Запорізької місцевої прокуратури № 1 органом здійснення досудового визначено Територіальне управління Державного бюро розслідувань у м. Мелітополі. У зв`язку з чим виконання вироку в повному обсязі не можливо (а.с.19).

Портативний компютер (ноутбук) марки «Acer Nitro 5 S/N: NHQ2REU23400» було придбано позивачем за 22.05.2018 року за 23858,31 грн., що підтверджується фіскальним чеком та гарантійним талоном (а.с.20).

Портативний комп`ютер (ноутбук) марки «Acer Nitro 5 S/N: NHQ2REU23400» містив в собі наступні комплектуючи, зокрема модуль пам`яті та твердотільний накопичувач, щ підтверджується висновком експертизи по кримінальному провадженню №0001459 від 15.07.2020 року № 5-143 (а.с.23-31).

Вартість модуля пам`яті на момент купівлі складала 1550,00 грн., вартість твердотільного накопичувача (жорсткого диску) складала 842,00 грн., що підтверджується накладною від 07.02.2019 року (а.с.21).

Таким чином, за додавальним значенням вартість портативного комп`ютеру (ноутбуку) марки «Acer Nitro 5 S/N: NHQ2REU23400» разом з комплектуючими, які він містив в собі склала 26250,31 грн.

Зазначені обставини під час розгляду справи представниками відповідачів жодним чином не оспорювались та не спростовані.

Підставою звернення позивача до суду стало те, що на теперішній час позивачу, як власнику майна, речовий доказ у кримінальному провадження, а саме портативний компютер (ноутбук) не повернутий, вирок суду не виконаний, відсутні правові підстави для неповернення йому майна, окрім того вказаний речовий доказ втрачений.

Відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 2 вказаного Закону визначено, що завданням поліції є, зокрема, надання поліцейських послуг у сферах охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави.

Статтею 8 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

Засади кримінального провадження, передбачені Главою 2 КПК України, встановлюють, зокрема, верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, недоторканність права власності.

Згідно ч. 4 ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Положеннями ч. 4 ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України, визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За приписами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч. 3), держава не втручається у здійснення власником права власності (ч. 6).

За змістом статті 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 100 КПК України, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Речові докази, за винятком документів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, повинні бути належним чином упаковані та опечатані. Спосіб упаковки повинен забезпечувати неможливість підміни або зміни вмісту без порушення її цілісності та схоронність вилучених (отриманих) речових доказів від пошкодження, псування, погіршення або втрати властивостей, завдяки яким вони мають доказове значення.

Речові докази, в тому числі документи, які за своїми властивостями (габаритами, кількістю, вагою, об`ємом) не можуть зберігатися разом з матеріалами кримінального провадження, зберігаються у спеціальних приміщеннях органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, що обладнані сейфами (металевими шафами), стелажами, оббитими металом дверима, ґратами на вікнах, охоронною та протипожежною сигналізацією (далі - обладнані приміщення), крім матеріальних носіїв секретної інформації, які передаються в установленому законом порядку на зберігання до режимно-секретного відділу органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ. У разі відсутності обладнаного приміщення виділяються спеціальні сейфи (металеві шафи) достатнього розміру (пункт 7 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасового вилученого майна під час кримінального провадження від 19 листопада 2012 року № 1104 (далі - Порядок № 1104).

Пунктом 8 Порядку № 1104 встановлено, що відповідальним за зберігання речових доказів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, є слідчий, який здійснює таке провадження. Відповідальною за зберігання речових доказів в обладнаному приміщенні чи спеціальному сейфі є посадова особа органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, що призначається наказом керівника такого органу або слідчого підрозділу відповідно до повноважень (далі - відповідальна особа). Згідно із зазначеним наказом з числа посадових осіб органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, призначається також особа, яка заміщує відповідальну особу в разі її відпустки, відрядження чи тривалої відсутності з інших причин, та особа, в якої на відповідальному зберіганні знаходиться дублікат ключів від обладнаного приміщення чи спеціального сейфа.

Згідно з пунктом 12 Порядку № 1104, передача на зберігання речових доказів, які за своїми властивостями повинні зберігатися в обладнаному приміщенні чи спеціальному сейфі, здійснюється відразу після їх взяття на облік у книзі обліку.

Відповідно до частини 1 статті 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути як найшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Отже, з аналізу вище вказаних вимог чинного законодавства, слід дійти висновку, що обов`язок органу, який вилучив майно, належно його зберігати та негайно повернути прямо передбачений чинним законодавством.

Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно із частиною 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини 2 статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини 1 статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16, за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди правоохоронними органами, діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Згідно із п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до п. 2 ст. 3 зазначеного Закону, у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянину відшкодовується (повертаються) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт.

Частиною 2 ст. 4 Закону передбачено, що майно, зазначене в пункті 2 ст. 3 цього Закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно.

Вартість майна визначається за цінами, що діють на момент прийняття рішення про відшкодування шкоди. У разі пошкодження майна завдана шкода відшкодовується повністю (ч. 4 ст. 4 Закону).

В абзацах 1, 2, 16 пункту 14 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі - Положення про застосування Закону № 266/94-ВР) передбачено, що відповідно до частини другої статті 4 Закону майно, зазначене в пункті 2 статті 3 Закону (конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи попереднього слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт), повертається в натурі тією установою або органом, у якого воно знаходиться, у місячний термін з дня звернення громадянина або його спадкоємців, якщо воно сталося протягом шести місяців після направлення їм повідомлення.

Пересилка або доставка майна проводиться також за рахунок цих органів.

Якщо вимога про повернення майна або відшкодування його вартості у безспірному порядку не задоволена або громадянин не згодний з прийнятим рішенням, він має право звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Зазначений правовий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними в постанові від 29.01.2020 року по справі № 201/18305/17-ц.

У зазначеній постанові Верховний Суд також дійшов висновку, що позивачі мають право на відшкодування майнової шкоди за вилучене під час обшуку майно, оскільки вилучене майно не було повернуто внаслідок порушення правил зберігання такого майна та його подальшого викрадення.

У постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого і держави, що не регулюються нормами КПК України, а суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

Отже, стверджуючи про необхідність попереднього судового рішення або рішення іншого компетентного органу, яким має бути встановлено протиправність відповідних дій, рішень чи бездіяльності державного органу при здійсненні кримінального провадження, як підстави для відшкодування шкоди, Верховний Суд дійшов висновку, що заявник не врахував, що спірні деліктні правовідносини виникли через дії, які не опосередковуються регулюванням КПК України, а регулюються нормами цивільного законодавства.

Отже, доводи Головного управляння Державної казначейської служби України в Запорізькій області про те, що позивачем подано передчасно позов в рамках цивільного судочинства щодо відшкодування майнової шкоди, оскільки на даний час здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження за статтею Кримінального кодексу України про привласнення, розтрату майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем, а тому відсутні на даний час всі складові елементи шкоди, та доводи ГУНП в Запорізькій області про те, що в установленому законом порядку дій ГУНП незаконними не визнавалися, не заслуговують на увагу.

Суд констатує, що з відповіді т.в.о. заступника начальника ЗРУП в Запорізькій області від 28.01.2021 року за вих.№К100/40-2021, встановлено та визнано відсутність речового доказу по кримінальному провадженню, що є порушенням Порядку затвердженого Постановою КМУ від 19.11.2012 № 1104, забезпечення якого покладено на уповноважену на це підпорядковану службову особу ГУНП в Запорізькій області, як органу державної влади.

Вказане визначає наявність протиправної бездіяльності в поведінці службових осіб органу державної влади (відповідача ГУНП в Запорізькій області), що завдало шкоди фізичній особі, яка підлягає відшкодуванню державою.

Як зазначалось вище, позивач неодноразово звертався з приводу повернення портативного комп`ютера, який до тепер не повернутий.

За таких обставин, зазначені дії свідчать про невиконання органом досудового розслідування обов`язку щодо повернення вилученого майна у позивача, проти чого уповноважені службові особи відповідача ГУНП в Запорізькій області жодного разу не заперечували.

Наявними матеріалами беззаперечно підтверджується факт намагання сторони позивача повернути своє майно.

Таким чином, суд констатує, безпосереднє визнання відповідачем у своїх відповідях факту зникнення речового доказу та неможливості виконання вироку суду в частині його повернення.

Разом з тим, суд зазначає, що вимога позивача про визнання бездіяльності щодо неповернення майна незаконною, не відновлює прав позивач , оскільки носить декларативний характер, який не спонукає (не зобов`язує) відповідача до вчинення дій, направлених на відновлення його прав та інтересів у разі їх порушення, через що вказана вимога задоволенню не підлягає.

Поряд з цим, розглядаючи цей спір, суд враховує положення статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (1950р.), про те, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі „Іатрідіс проти Греції від 25.03.1999р.). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі „Анріш проти Франції від 22.09.1994р., „Кушоглу проти Болгарії від 10.05.2007р.).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі „Спорронг та Льонрот проти Швеції від 23.09.1982р.). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі „Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986р.).

У рішенні ЄСПЛ від 23.01.2014р. «East/West Alliance Limited» проти України» Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії») (п.167 рішення).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У пункті 67 рішення ЄСПЛ по справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011р. зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду неспроможність державних органів надати заявнику майно, присуджене йому згідно з остаточним рішенням суду, зазвичай становить втручання, несумісне з гарантіями, закріпленими в пункті 1 статті 1 Першого протоколу.

У цьому рішенні у п. 71 Суд зазначив, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, неповинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. У п. 74 рішення Суд зазначив, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», «Ґаші проти Хорватії», «Трґо проти Хорватії»). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (рішення у справі «Москаль проти Польщі»), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», «Тошкуце та інші проти Румунії»).

Відповідно до ст. 41 Конституції України і п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Вартість майна відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» визначається за цінами, що діють на момент прийняття рішення про відшкодування шкоди (абз.18 п.14 Положення).

Розмір матеріальної шкоди у сумі 26250,31 грн. спричиненої позивачу, останнім обґрунтовано належними та допустимими доказами, у свою чергу відповідачами жодним чином не спростований, заперечень відповідачів щодо розміру шкоди не надходило, клопотань про призначення експертиз з визначення вартості портативного комп`ютеру (ноутбуку) не заявлялося.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в цій частині стягнення матеріальної шкоди, а саме відшкодування вартості портативного комп`ютера, та вважає, що стягненню на користь позивача у відшкодування майнової шкоди, за неповернення речового доказу, підлягає 26250,31 грн.

Судом також враховується, що держава, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою особою, службовою особою органу дізнання, попереднього (досудового)слідства, має право зворотної вимоги до цієї особи у разі встановлення в її діях складу злочину за обвинувальним вироком суду щодо неї, який набрав законної сили.

Суд зауважує, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц викладено правовий висновок, згідно якого належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Залучення або ж незалучення до участі в таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Державна казначейська служба України та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови в позові.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Таким чином, відшкодування майнової шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави.

Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.

Статтею 25 Бюджетного кодексу України встановлено, що Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою у порядку, визначеному законом.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 43 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно з ст. 44 Бюджетного кодексу України державний бюджет України виконується за розписом, який затверджується Міністром фінансів України відповідно до бюджетних призначень у місячний строк з дня прийняття закону про Державний бюджет України. Міністерство фінансів України протягом бюджетного періоду забезпечує відповідність розпису Державного бюджету України встановленим бюджетним призначенням, а також відповідність розподілу бюджетних асигнувань головним розпорядникам бюджетних коштів за загальним фондом державного бюджету за визначеними цим розписом періодами року відповідному прогнозу надходжень загального фонду державного бюджету протягом бюджетного періоду.

Згідно з підпунктом 1 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Зазначені рішення передаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання.

Відповідно до пункту 23-1 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України єдиний казначейський рахунок - це рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення).

Згідно із пунктом 9 Положення Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до підпункту 14 пункту 4 Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12 жовтня 2011 року № 1280, Головне управління Казначейства відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

З системного аналізу наведених нормативно-правових актів вбачається, що Державна казначейська служба України, діючи від імені держави у цілому, здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Правовий статус цього органу визначається функціями з обслуговування єдиного казначейського рахунку держави, пов`язаними з консолідацією та обслуговуванням Державного бюджету України, зокрема й з безспірним списанням коштів державного бюджету.

Таким чином, належним відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Таким органом у цій справі, зокрема є відповідний орган Казначейської служби, який відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету.

Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що кошти у відшкодування матеріальної шкоди підлягають стягненню на користь позивача за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з Державного бюджету України на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди підлягає 26250,31 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судові витрати у справі слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Головного управляння Державної казначейської служби України в Запорізькій області про визнання бездіяльності незаконною та відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями органу досудового розслідування щодо неповернення вилученого майна повернення якого зазначено у вироку суду задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у відшкодування вартості портативного компютеру (ноутбуку) марки «Acer Nitro 5 S/N: NHQ2REU23400» у розмірі 26250 (двадцять шість тисяч двісті п`ятдесят) гривень 31 копійок шляхом перерахування коштів на картковий рахунок № НОМЕР_1 IBAN НОМЕР_2 , відкритий у Акціонерному товаристві «Універсал Банк» на ім`я ОСОБА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст судового рішення складено 01.11.2021 року.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Запорізькій області, адреса: 69057, м. Запоріжжя, вул. Олександра Матросова, буд. 29, код за .

Відповідач: Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, адреса: 69107, м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 168, код за .

Суддя А.В.Воробйов