Справа № 450/1510/20 Головуючий у 1 інстанції: Добош Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/3191/20 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в письмовому провадженні, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 вересня 2020 року, ухвалене в складі головуючого судді Добош Н.Б. у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування збитків, -

в с т а н о в и л а:

у травні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просив стягнути невиплачене страхове відшкодування у розмірі 81 216, 22 грн. та 3 000, 00 грн. витрат на проведення експертизи.

В обґрунтування позову покликався на те, що 02.06.20219 року о 22 год. 10 хв. на ділянці автодороги Мукачево Івано Франківськ Рогатин - Львів поблизу с. Відники, Пустомитівського району, Львівської області, відбулося зіткнення автомобілів за участю транспортного засобу Hyundai д.н.з. НОМЕР_1 , що був під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля марки Audi д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Відповідно до постанови від 27.08.2019 року про закриття кримінального провадження слідчого Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області Цундер І.В., винуватцем дорожньо-транспортної пригоди було визнано ОСОБА_2 - водія автомобіля Hyundai д.н.з. НОМЕР_1 .

Власником автомобіля марки Audi д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_1 . На момент дорожньо-транспортної події між ОСОБА_1 та ПРАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було укладено Договір добровільного страхування (КАСКО), відповідно до якого позивачем було застраховано, належний йому транспортний засіб марки Audi д.н.з. НОМЕР_2 . У зв`язку із настанням страхового випадку, з метою отримання страхового відшкодування, позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідачем виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 604 948, 45 грн. Решту коштів в розмірі 38 850, 00 грн. було зараховано як частину несплачених чергових платежів за Договором добровільного страхування транспортного засобу КАСКО. Таким чином, за цим страховим випадком було виплачено страхове відшкодування в розмірі 643 798, 66 грн. Однак, відповідно до Висновку № 173 судової автотоварознавчої експертизи від 19.07.2019 року, складеної експертом Галамай Б.І., вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Audi д.н.з. НОМЕР_2 становить 705 014, 88 грн. За послуги експерта позивач поніс витрати на суму 3000,00 грн. Окрім цього, за результатами вищевказаної дорожньо-транспортної події, було також пошкоджено вінілове покриття кузова, яке відповідно до п. 6 Договору КАСКО відноситься до додаткового обладнання автомобіля і також було застраховане відповідно до договору КАСКО. Відповідно до Акту № 00112 від 02.03.2020 року за послуги по нанесенню анти гравійної плівки ОСОБА_3 заплатив ФОП ОСОБА_4 кошти в розмірі 20 000, 00 грн. На думку позивача, вказані кошти з врахуванням положень п. 6 Договору КАСКО мають бути відшкодовані страховою компанією. Позивач зазначає, що відповідачем при виплаті страхового відшкодування не було в повній мірі виконано свої обов`язки, що встановлені Договором КАСКО. На підставі наведеного просив заявлені позовні вимоги задоволити.

Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, позивач ОСОБА_1 , оскаржив таке в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення є незаконним, прийнятим у результаті неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування вимог поликається на те, що відповідачем було сплачено страхове відшкодування у розмірі 643 798,66 грн згадно Звіту про оцінку КТЗ 1141/19 від 23.07.2019 року, проте не погоджуючись із таким розміром, позивачем було долучено Висновок №173 судової автотоварознавчої експертизи від 19.07.2019 року, складений експертом Галамаєм Б.І., відповідно до якого, варість відновлювального ремонту автомобіля марки «Audi», реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 705014,88 грн. (без врахування ПДВ). За послуги експерта позивач ОСОБА_1 поніс витрати на суму 3 000, 00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією. Проте такий доказ судом узято до уваги не було.

Крім цього, позивач вважає, що суд необґрунтовано не взяв до уваги те, що за результатами вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було також пошкоджене вінілове покриття кузова, яке відповідно до п.6 Договору КАСКО відноситься до додаткового обладання автомобіля і також було застраховане відповідно до Договору КАСКО. Так, відповідно до Акту №00112 від 02.03.2020 року, за послуги по нанесенню антигравійної плівки ОСОБА_3 заплатив ФОП ОСОБА_4 кошти на загальну суму 20 000, 00 грн.

На думку позивача, з урахуванням положень п.6 Договору Каско, вказані кошти мають бути відшкодовані страховою компанією.

Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 вересня 2020 року скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги такого не спростовують. Підстави для скасування рішення відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається рішення суду по справі з ціною позову 81 216, 22 грн., що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, у письмовому провадженні, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

В той же час, ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 13, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався лише частково.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що 17 травня 2019 року між ПрАТ "Українська Страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО) № К 130297, а саме транспортного засобу марки Audi д.н.з. НОМЕР_2 .

02 червня 2019 року близько 22 год. 10 хв. на автодорозі Мукачево-Івано-Франківськ-Рогатин-Львів поблизу с. Відники Пустомитівського району Львівської області, відбулась дорожньо-транспортна подія - зіткнення транспортних засобів за участю автомобіля Хюндай Санта Фе д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки Audi Q7 д.н.з НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , що визнано відповідачем страховим випадком.

Відповідно до Звіту про оцінку КТЗ № 1141/19 від 23 липня 2019 року, виконаного ТзОВ «АК «Експерт-Сервіс», на замовлення ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», вартість відновлювального ремонту автомобіля Audi Q7 д.н.з НОМЕР_2 , склала 643 798 грн. 66 коп.

Відповідачем складено страховий акт № 99 та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 643 798 грн. 66 коп. також повідомлено позивача, що на підставі п. 20.5.2 та п. 23.17 Договору, страхове відшкодування в сумі 38 850, 00 грн зараховано в частину несплачених чергових платежів.

Фактично позивачу виплачено страхове відшкодування у розмірі 604 948 грн. 45 коп., що ним не заперечується.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 173 від 19 липня 2019 року, проведеної на замовлення ОСОБА_1 вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Audi Q7 д.н.з НОМЕР_2 становить 705 014 грн. 88 коп.

Предметом спору у даній справі є стягнення різниці між вартістю відновлювального ремонту, визначеного відповідачем, та вартістю - визначеною на замовлення позивача, а також стягнення вартості пошкодженого в дорожньо-транспортній події додаткового обладнання, а саме вінілового покриття кузова.

Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18).

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Саме такий висновок щодо застосування цієї норми викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зроблено висновок, що у «відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України».

А у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року в справі № 126/3476/16-ц (провадження № 61-24371св18) зроблено висновок по застосуванню статті 213 ЦК України та вказано, що тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів змісту».

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Аналогічні положення містяться у частині першій статті 16 Закону України «Про страхування».

Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства (стаття 982 ЦК України, частина четверта статті 16 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до положень статті 990 ЦК України (частина першої статті 25 Закону України «Про страхування») здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аналогічні за змістом положення мітяться в пункті 23.1. договору договір добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО) № К 130297, укладеного між сторонами.

Відповідно до підпункту 23.7.1.1 підпункту 23.7.1 пункту 23.7. договору добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО) № К 130297 розрахунок розміру прямого матеріального збитку, завданого страхувальнику внаслідок страхового випадку у випадку пошкодження ТЗ (ДО) встановлюється в розмірі вартості відновлювального ремонту ТЗ (ДО), яка складається з вартості нових складових, що підлягають заміні під час ремонту, вартості необхідних для ремонту матеріалів та вартості ремонтно-відновлювальних робіт, за варіантом «СТО-Партнер» (а саме він обраний страхувальником при укладенні договору, пункт 17.2.), на підставі рахунків «СТО-Партнер». «СТО-Партнер» - умова страхування, яка передбачає здійснення відновлювального ремонту ТЗ (ДО) після настання страхового випадку на СТО (Станції) технічного обслуговування (надалі по тексту - СТО) - суб`єкт господарювання (юридична особа або фізична особа-підприємець), який вповноважений здійснювати відновлювальний ремонт відповідного транспортного засобу/відповідного додаткового обладнання та має відповідні дозвільні документи на проведення таких робіт, яка уповноважена Страховиком та з якою Страховик має Договірні відносини. Тобто якщо в п. 17.2 Договору відмічена відповідна опція, розрахунок страхового відшкодування проводиться на підставі рахунку такої СТО - Партнера. Цією умовою Страхувальник може скористатися також за власним бажанням, навіть якщо обрана «Інша СТО».

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до положень статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно із положеннями частини першої статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок (частина п`ята статті 106 ЦПК України).

Як зазначено в частині сьомій цієї статті Кодексу, за заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Якщо у наданому учасником справи висновку не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, він не є належним та допустимим доказом.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19).

Як убачається з наданого позивачем висновку № 173 судової автотоварознавчої експертизи, складеного 19 липня 2019 року, експерт ОСОБА_5 попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України.

Відповідачем до суду не подано відповідного висновку експерта з питань визначення вартості відновлювального ремонту, а також не заявлено відвід експерту Галамай Б.І., що могло мати своїм наслідком, у разі його обґрунтованості, для призначення судом відповідної експертизи по справі. Відповідачем також не спростовано висновків, викладених в експертизі від 19 липня 2019 року.

Встановивши, що наданий позивачем висновок експерта є належним та допустимим доказом по справі, а відповідачем визначено розмір прямого матеріального збитку, завданого страхувальнику внаслідок страхового випадку у зв`язку із пошкодження його ТЗ не у відповідності до умов укладеного між сторонами договору, суд першої інстанції прийшов до невірного висновку про те, що матеріальна шкода (вартість відновлювального ремонту) заподіяна позивачу внаслідок дорожньо транспортної пригоди відшкодована відповідачем повністю.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що мотиви апеляційної скарги у цій частині знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Відповідно до пункту 23.13. договору добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО) № К 130297, якщо під час ремонту будуть виявлені дефекти (пошкодження), які не були зафіксовані в акті огляду транспортного засобу (дефектній відомості) по справі, про це Страхувальник зобов`язаний письмово повідомити Страховика до ремонту таких виявлених дефектів, з метою складання додаткового Акту огляду (дефектної відомості). В разі не повідомлення про виявлені дефекти і їх усунення без письмового погодження Страховика, виплата страхового відшкодування по таким пошкодженням не проводиться.

Встановивши, що позивач не дотримався цих умов договору, а саме не повідомив відповідача про виявленні дефекти, внаслідок чого останнім не було складено додатковий акт огляду (дефектну відомість), суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення страхового відшкодування в частині стягнення з відповідача на користь позивача 20 000,00 грн. вартості застрахованого додаткового обладнання (вінілового покриття кузова).

Доводи апеляційної скарги висновків суду у цій частині не спростовують.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).В контексті вказаної практики колегія суддів вважає обґрунтування цієї постанови достатнім.

Пунктами першим та другим частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення страхового відшкодування в сумі 20 000,00 грн.- вартості застрахованого додаткового обладнання (вінілового покриття кузова), постановлено судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права, при повному і всебічному з`ясуванні всіх дійсних обставини спору сторін. Суд у цій частині вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення в цій частині та задоволення поданої апеляційної скарги в цій її частині, виходячи з меж її доводів, відсутні.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що оскільки висновки, викладені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення 61 216, 22 грн. невиплаченого страхового відшкодування, не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, то у цій частині таке слід скасувати та ухвалити нове про задоволення цієї позовної вимоги.

Статтею 382 ЦПК України, передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи ухвалення апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача (пропорційно розміру задоволених позовних вимог) слід стягнути 633 грн. 71 коп. сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 950 грн. 57 коп. сплаченого судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, а також 3 000 грн. 00 коп. витрат за проведення експертизи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено-повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.Повний текст даного судового рішення складено 25 лютого 2021 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п. п. 1, 2, 375, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 вересня 2020 року в частині відмови у задволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення недоплаченого страхового відшкодування скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 61 216 грн. 22 коп. невиплаченого страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу марки Audi д.н.з. НОМЕР_2 (КАСКО) № К 130297 від 17 травня 2019 року, укладеним між ПрАТ "Українська Страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" та ОСОБА_1 .

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення 20 000 грн.00 коп. вартості застрахованого додаткового обладнання (вінілового покриття кузова) залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 633 грн. 71 коп. сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 950 грн. 57 коп. сплаченого судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, а також 3 000 грн. 00 коп. витрат за проведення експертизи.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2021 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.