Справа №345/4834/21
Провадження № 2/345/1403/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.12.2021 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Кардаш О.І.

при секретарі Боднар Н.Ю.

розглянувши у заочному відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Калуші в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину. Позовні вимоги мотивовано тим, що в них з відповідачем народився спільний син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає із позивачкою та знаходиться на її вихованні та утриманні. Згідно рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.12.2019 з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн., щомісячно на дитину, до досягнення ним повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму.

Зазначеної суми аліментів недостатньо для належного забезпечення рівня життя дитини, для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. З часу ухвалення рішення розмір витрат на утримання дитини значно зросли. Відповідач є здоровим, працездатним і здатний надавати таке утримання. З березня 2021 року відповідач працевлаштувався на постійну роботу закордоном, де й перебуває по даний час. Його доходи відповідно суттєво виросли і складають не менше 1000 Євро в місяць. Також про покращений матеріальний стан відповідача свідчить своєчасність сплати по аліментним зобов`язанням та відсутності по ним заборгованості. Тому, позивачка звернулася до суду із позовом про зміну розміру аліментів та просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі по 5000 гривень щомісячно на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення сином ОСОБА_3 повноліття.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.11.2021 року було відкрито спрощене позовне провадження, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідач своїм правом подати відзив на позов не скористався.

Позивачка подала заяву в якій вказала про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить позов задоволити. Не заперечує щодо заочного розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що у шлюбі в сторін народився син ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 - (а.с.4).

Відповідно до довідки виданої ЦНАП від 25.10.2021 року, дитина син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із позивачкою-мамою ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 (а.с.7).

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.12.2019 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн., щомісячно на дитину, до досягнення ним повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму (а.с.8).

З моменту внесення змін у законодавство щодо стягнення та сплати аліментів та встановлення мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, ОСОБА_2 сплачує ОСОБА_1 аліменти на дитину у розмірі не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як визначено в ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Позивачка вказує, що розмір аліментів визначений судом нижчий від прожиткового мінімуму встановленого законом на дитину відповідного віку і даної суми явно не достатньо для задоволення соціально-побутових потреб дитини.

Тобто, в якості підстав позову позивачка посилається на те, що аліментів, які стягуються з відповідача, не вистачає для забезпечення дитини необхідним, оскільки його потреби значно зросли, він потребує витрат на забезпечення їжею, одягом, відвідуванням школи та належних умов проживання.

Між тим, наведені обставини не є відповідно до статті 192 СК України підставами для збільшення розміру аліментів, визначеного раніше виконавчим листом на підставі рішення суду про аліменти.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення, так і у бік покращення.

У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

У розумінні статті 81 ЦПК України та наведених вище норм СК України саме ініціатор позову повинен доводити обставини змін у житті сторін, в тому числі, у матеріальному становищі, сімейному стані, здоров`ї або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленостей між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Тобто, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів (правова позиція Верховного суду, викладена в постановах від 12.09.2018 № 459/2181/17 та від 20.06.2019 № 632/580/17).

Необхідно зауважити, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України, навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Отже, із зазначених норм закону випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.11.2021 року витребовувалось у адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України громадянином України ОСОБА_2 (а.с. 24).

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України, вбачається, що відомостей про перетинання державного кордону України ОСОБА_2 в період з 01.02.2021 року по теперішній час не виявлено.

Тобто, позивачка не надала жодного доказу на обгрунтування розміру аліментів, який просить стягнути, як і не навела жодних підстав, передбачених законом для збільшення розміру аліментів, які стягуються на її користь.

І не менш важливим є встановлення того факту, що відповідач фактично сплачує аліменти у розмірі не меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто більше визначеного розміру судом у своєму рішенні, оскільки вже законом закріплено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Отже, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність передбачених статтею 192 СК України підстав для збільшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на неповнолітню дитину, суду не надано, а наявні в матеріалах справи документи та встановлені в ході розгляду справи обставини, про таке не свідчать.

Згідно зі змісту ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, зазначені положення закону, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, взявши до уваги матеріальне становище відповідача, зокрема відсутність в нього офіційного працевлаштування, сплати ним аліментів у розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та відсутність доказів погіршення матеріального становища самого одержувача аліментів, суд приходить до висновку, що збільшення розміру аліментів у зв`язку зі зміною законодавства не ґрунтуються на зазначених вимогах закону, інших підстав для збільшення розміру аліментів позивачка не наводить (зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них), відтак у задоволенні позову ОСОБА_1 про зміну (збільшення) розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід відмовити, оскільки нею не надано належних доказів на підтвердження існування передбачених ст. 192 СК України підстав для такої зміни, та її позовні вимоги в цілому є безпідставними та необґрунтованими.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України,

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягнення аліментів на неповнолітню дитину - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

СУДДЯ: