Номер провадження: 22-ц/813/8343/21
Номер справи місцевого суду: 522/1917/14-ц
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 (третя особа - Державна реєстраційна служба України) про звернення стягнення на предмет іпотеки, на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси про заміну стягувача (сторони у виконавчому документі, у виконавчому провадженні), ухвалене під головуванням судді Домусчі Л.В. 24 березня 2021 року в м. Одеса, -

встановила:

У провадженні Приморського районного суду м.Одеси знаходилась цивільна справа за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 (третя особа - Державна реєстраційна служба України) про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 01 грудня 2014 року позов ПАТ «Дельта Банк» було задоволено. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року рішення Приморського районного суду м.Одеси від 01 грудня 2014 року було змінено.

11 листопада 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, в якій зазначив, що рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 01 грудня 2014 року по справі №522/1917/14-ц було задоволено позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом передачі ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказане мано; визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки; припинено право власності іпотекодавця ОСОБА_1 на вказану квартиру; виселенно з квартири; та витребувано від ОСОБА_1 та передано ПАТ «Дельта Банк» технічний паспорт, правовстановлюючі документи на дану квартиру. Вказане рішення було змінено рішенням апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року в частині виселення із квартири АДРЕСА_2 , загальною площею: 43,8 кв.м, житловою площею: 17,0 кв.м, іпотекодавця ОСОБА_1 та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою, та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» відмовлено. Також зазначене рішення доповнено новим абзацом наступного змісту: «Рішення, в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» відстрочено на період дії Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В іншій частині заочне рішення від 01 грудня 2014 року залишено без змін.

21 вересня 2020 року ПАТ «Дельта Банк», відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності, відступило права вимоги ОСОБА_2 . Заявник вважає, що на теперішній час ПАТ «Дельта Банк» втратив право вимоги до ОСОБА_1 у зв`язку з відступленням права вимоги третім особам, у зв`язку із чим звернувся до суду з заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 березня 2021 року заяву ОСОБА_2 про заміну стягувача (сторони у виконавчому документі, у виконавчому провадженні) було задоволено. Замінено стягувача з примусового виконання рішення Приморського районного суду м.Одеси від 01 грудня 2014 року по справі №522/1917/14-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 (третя особа - Державна реєстраційна служба України) про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 136-142).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. На думку апелянта, у даному випадку не відбулося відступлення права вимоги, позивач не передавав заінтересованій особі всі права та обов`язки, в тому числі й право бути стороною виконавчого провадження (т. 2 а.с. 146-151).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Приморського районного суду м.Одеси знаходилась цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 (третя особа - Державна реєстраційна служба України) про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 01грудня 2014 року позов ПАТ «Дельта Банк» було задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором №0 від 23 листопада 2006 року у розмірі 99.797,78 доларів США перед Публічним акціонерним товариством "ДЕЛЬТА БАНК" (Код , адреса місця знаходження: 01001, м.Київ, вул.Щорса, буд.36, корп.Б) звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа: 43,8 кв.м, житлова площа: 17,0 кв.м (на підставі Іпотечного договору №б/н від 23 листопада 2006 року) шляхом передачі Іпотекодержателю - Публічному акціонерному товариству "Дельта банк" (, місцезнаходження: вул.Щорса, буд.36, корп.Б, м.Київ, Київська обл., 01001) права власності на вказане майно.

Визнано за Публічним акціонерним товариством "Дельта банк" (, місцезнаходження: вул.Щорса, буд.36, корп.Б, м.Київ, Київська обл., 01001) право власності на предмет іпотеки, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа: 43,8 кв.м, житлова площа: 17,0 кв.м.

Припинено право власності Іпотекодавця ОСОБА_1 на квартиру на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа: 43,8 кв.м, житлова площа: 17,0 кв.м, в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою.

Виселено з квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , Іпотекодавця ОСОБА_1 та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою.

Витребувано від ОСОБА_1 та передано Публічному акціонерному товариству "ДЕЛЬТА БАНК" технічний паспорт, правовстановлюючі документи (або їх дублікати) на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа: 43,8 кв.м, житлова площа: 17,0 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства ""ДЕЛЬТА БАНК" судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3.654,00 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) гривні.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 01 грудня 2014 року змінено, скасовано в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про виселення із квартири АДРЕСА_2 , загальною площею: 43,8 кв.м., житловою площею: 17.0 кв.м., Іпотекодавця ОСОБА_1 та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою.

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вищевказаних позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - відмовлено.

Після абзацу 6 резолютивної частини рішення доповнено її новим абзацом 7 наступного змісту:

«Рішення, в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», відстрочено на період дії Закону України від 03 червня 2014 року №1304-VІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В іншій частині заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 01 грудня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від18 вересня 2017 року заяву ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки було залишено без задоволення.

З наданих заявником документів вбачається, що ОСОБА_2 набув право вимоги за судовим рішенням, ухваленим у даній справі.

Згідно частин першої, другої статті 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Зазначена норма кореспондується з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Згідно частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу, до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).

Згідно з вимогами чинного законодавства, заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття кредитора у зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи з цих норм, зокрема пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) відбувається вибуття кредитора.

Заміна кредитора можлива поза межами виконавчого провадження у разі відступлення права вимоги.

При такій заміні кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, а її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, в тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржниками, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

З матеріалів справи вбачається, що заявник звернувся до суду з даною заявою з метою можливості виконання рішення суду та захисту законних прав та інтересів стягувача.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку про те, що звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту ст.ст.512, 514 ЦК України, ст.442 ЦПК України, ст.15 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно пункту 6 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон № 4452-VI), в редакції, чинній на час укладення договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, з дня початку процедури ліквідації банку укладення правочинів, пов`язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону.

Згідно з частинами шостою, сьомою ст.51 цього Закону майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: 1) на відкритих торгах (аукціоні); 2) шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі. Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках). Порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регламентується нормативно-правовими актами Фонду.

Пунктом 5.11 глави 5 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року №2, яке є спеціальним нормативним актом, що визначає умови реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури (в редакції, яка діяла до 21 листопада 2016 року), було унормовано, що реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок).

Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 листопада 2016 року №2526 «Про внесення змін до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку» у пункті 5.11 глави 5 розділу цього Положення виключені слова «між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок)».

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є переможцем електронних торгів відповідно до протоколу електронного аукціону від 26 серпня 2020 року №UA-EA-2020-08-17-000001-b (т.2 а.с.35).

Договір купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності, було укладено між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк», в особі представника АТ «Дельта Банк» Розумного В.А., який діяв на підставі Довіреності, посвідченої 12.06.2020 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №387, виданої Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку АТ «Дельта Банк» Кадировим В.В., який діє на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (на підставі Закону №4452-VI) та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №181 від 02.10.2015 року «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», з урахуванням визнання ОСОБА_2 переможцем відкритих торгів (аукціону) з придбання у власність усіх майнових прав щодо нерухомого майна: однокімнатної квартири, загальною площею 43,80 кв.м, житловою площею 17,0 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01 (інвентарний номер: 3081058), право власності на яке виникло у ОСОБА_2 на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 01.12.2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 11.04.2017 року у справі №522/1917/14-ц та було припинено на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 15.03.2019 року у справі №533/3857/18, які є відмінними від права власності та які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому.

Таким чином, як вірно зазначено в ухвалі суду першої інстанції, норми Закону № 4452-VI та прийняті на його виконання нормативно-правові акти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які не містять заборони щодо придбання фізичними особами майна неплатоспроможного банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення.

Як свідчать умови договору, а саме п.3.1, ОСОБА_2 сплатив ПАТ «Дельта Банк» грошові кошти у розмірі 54 868,00 грн. у повному обсязі на момент набуття чинності цим Договором на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких він став.

Договір купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності від 21.09.2020 року, не оспорювався та недійсним не визнавався.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що на підставі цього договору у ОСОБА_2 виникло право вимоги виконання зобов`язань в розмірі та обсязі, які існували на момент укладення цього договору, без можливості нарахування додаткових процентів і неустойки.

Вказане у повному обсязі спростовує заперечення представника ОСОБА_1 про те, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч.3 ст.512 та ст.1054 ЦК України.

Як вже зазначалось вище, продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений ч.ч.6, 7 ст.51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках). Порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регламентується нормативно-правовими актами Фонду.

Зазначені доводи також підтверджуються постановою Верховного Суду від 16.12.2020 року (справа №640/14873/19).

Положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та прийняті на його виконання нормативно-правові акти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які не містять заборони щодо придбання фізичними особами майна неплатоспроможного банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, є пріоритетними щодо інших нормативних актів України.

При цьому, враховуючи відкликання Національним банком України банківської ліцензії ПАТ «Дельта Банк», а також наслідки початку процедури ліквідації банку (з 02.10.2015р.) й цілі цієї процедури, обмеження прав фізичних осіб на участь у торгах з продажу прав вимоги ПАТ «Дельта Банк», законодавством не визначені.

Виходячи з наведеного, судом першої інстанції вірно зазначено, що ОСОБА_2 не набув права здійснювати фінансові операції відносно боржника, оскільки за умовами договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги у нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань у розмірі та обсязі, які існували на момент укладення цього договору, без можливості нарахування додаткових процентів і неустойки, право на нарахування яких мав первісний кредитор.

Вказаний висновок узгоджується із висновками, висловленими у постановах Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 295/3588/14-ц та від 31 липня 2019 року у справі №910/4816/18.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано вважав заяву ОСОБА_2 обґрунтованою, заявленою на законних підставах, та такою, що підлягала задоволенню.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що у даному випадку не відбулося відступлення права вимоги, позивач не передавав заінтересованій особі всі права та обов`язки, в тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Колегія суддів, виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, зазначає, що заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 2-230/11 (провадження № 61-46230св18).

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18) та від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність заміни стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ОСОБА_2 .

Крім того, колегія суддів враховує, що Договір купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності, укладений 26 серпня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону №UA-EA-2020-08-17-000001-b, не був у встановленому законом порядку визнаний недійсним, а тому, в силу положень ст. 204 ЦК України, є чинним.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 березня 2021 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 17 грудня 2021 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе