БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/999/21
Провадження № 2/730/410/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2021 р. м.Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Ріхтера В.В.,

з участю секретаря судового засідання Магомедової Л.В.,

представника позивача адвоката Ковалюха В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Плисківської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

І. Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулась до суду з позовом до Плисківської сільської ради (надалі відповідач), в якому просить визнати права власності на спадкове майно.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що її чоловік ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Бахмач Чернігівської області, що засвідчено свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Бахмацького районного управління юстиції Чернігівської області 15.10.2008 року. Факт шлюбу з ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Бахмацького районного управління юстиції Чернігівської області 24.09.2008 року.

Позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Бахмацької районної державної нотаріальної контори 21.08.2009 року.

Свекруха позивача і мати чоловіка - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Велика Загорівка Борзнянського району Чернігівської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 , виданим виконкомом В.Загорівської с.Ради Борзнянського району Чернігівської області 05.10.1995 року.

У відповідності до заповіту. посвідченим секретарем виконкому В.Загорівської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області 07.11.1991 року, ОСОБА_3 все своє майно заповідала своєму синові - ОСОБА_2 .

Згідно довідки Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області № 565 від 25.08.2021 року ОСОБА_2 фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Доглядав за будинком, обробляв земельну ділянку.

Довідкою цієї ж ради № 571 від 27.08.2021 року засвідчено, що ОСОБА_3 до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 була постійно зареєстрована та проживала за адресою : АДРЕСА_1 . Крім неї за вищевказаною адресою ніхто не проживав та не був зареєстрований.

Відповідно до архівних даних в «Списку жителів села Велика Загорівка для розпаювання землі» є громадянка ОСОБА_3 , якій повинен був виданий сертифікат на право на земельну частку за номером ЧН 0185894. Інформація про те, чи видавався даний сертифікат громадянці ОСОБА_3 , відсутня.

За інформацією Відділу у Борзнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 15.07.2021 року ОСОБА_3 включена в додаток до Державного акту на право колективної власності КСП «Україна» на території Великозагорівської сільської ради. В книзі видачі сертифікатів на земельну частку (пай) не числиться.

Відповідно до технічної документації по складанню схем паювання земель колективної власності колишнього КСП «Україна» Великозагорівської сільської ради вартість земельної частки (паю) на території Борзнянського району станом на 2021 року становить 104501 грн.

У списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства «Україна», що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серія ЧН 000003, виданого Великозагорівською сільською радою 30.11.1995 року, прізвище ОСОБА_3 записане за № 894.

Листом від 28.08.2021 року державним нотаріусом Бахмацької районної державної нотаріальної контори Л.П.Охрімець відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), що належала померлій ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), спадкоємцем якої був померлий син ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, спадкоємцем якого є позивач, через відсутність правовстановлюючих документів.

В зв`язку з чим, позивач й звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначає, що у відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" № 7 від 16.04.2004 року, а також до Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», свекрусі належала земельна ділянка (пай), а тому позивач має право її успадкувати.

ІІ. Процесуальні дії у цивільній справі.

Ухвалою судді Борзнянського районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

ІІІ. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову.

В судове засідання позивач не з`явився, направив до суду свого представника.

В судовому засіданні представник позивача просив позовні вимоги задовольнити за умов, викладених у позовній заяві.

Додатково, з урахуванням запитань суду, пояснив, що розуміє, що свекруха позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а державний акт на право колективної власності на землю видано 30.11.1995 року. Вважає, що мати позивача мала право на земельний пай, оскільки такий отримала у відповідності до Указа Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», а саме згідно п. 2 вказаного Указу, де зазначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Інших доводів ані в позовній заяві, ані в судовому засіданні не заявлено.

В судове засідання відповідач не з`явився, надав суду заяву, у якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнав, з відзивом до суду не звертався.

IV. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ч. 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом положень ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі статті 78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Фактично, перед судом поставлено лише єдине питання, чи набула свекруха позивача ОСОБА_3 , право на земельну частку (пай), з урахуванням того, що остання померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а державний акт на право колективної власності на землю видано 30.11.1995 року.

Інші питання, в тому числі щодо спадщини, не оспорюються.

Судом встановлено, що чоловік ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Бахмач Чернігівської області, що засвідчено свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Бахмацького районного управління юстиції Чернігівської області 15.10.2008 року. Факт шлюбу з ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Бахмацького районного управління юстиції Чернігівської області 24.09.2008 року.

Позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Бахмацької районної державної нотаріальної контори 21.08.2009 року.

Свекруха позивача і мати чоловіка - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Велика Загорівка Борзнянського району Чернігівської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 , виданим виконкомом В.Загорівської с.Ради Борзнянського району Чернігівської області 05.10.1995 року.

У відповідності до заповіту, посвідченим секретарем виконкому В.Загорівської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області 07.11.1991 року, ОСОБА_3 все своє майно заповідала своєму синові - ОСОБА_2 .

Згідно довідки Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області № 565 від 25.08.2021 року ОСОБА_2 фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Доглядав за будинком, обробляв земельну ділянку.

Згідно довідки Плисківської сільської ради № 571 від 27.08.2021 року засвідчено, що ОСОБА_3 до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 була постійно зареєстрована та проживала за адресою : АДРЕСА_1 . Крім неї за вищевказаною адресою ніхто не проживав та не був зареєстрований.

Відповідно до архівних даних в «Списку жителів села Велика Загорівка для розпаювання землі» є громадянка ОСОБА_3 .

У списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства «Україна», що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серія ЧН 000003, виданого Великозагорівською сільською радою 30.11.1995 року, прізвище ОСОБА_3 записане за № 894.

На день видачі державного акта на право колективної власності на землю від 30 листопада 1995 року ОСОБА_3 не була членом КСП «Україна», оскільки померла.

Листом від 28.08.2021 року державним нотаріусом Бахмацької районної державної нотаріальної контори Л.П. Охрімець відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), що належала померлій ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), спадкоємцем якої був померлий син ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, спадкоємцем якого є позивач, через відсутність правовстановлюючих документів.

Обмірковуючи виниклі правовідносини, суд керується правовими висновками, що викладені у постанові Верховного Суду від 05.03.2021 року № 717/641/18.

Так, у цій постанові, Верховний Суд зазначив, що вірним є посилання судів на правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 26 червня 2018 року у справі № 599/1833/15-ц, де зазначено, що право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження таких списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству.

Відповідно до положень статей 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, а також на права на земельну частку (пай) є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку.

Відповідно до положень частин дев`ятої, десятої статті 5 ЗК України 1990 року, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств.

За частинами шостою, сьомою статті 6 ЗК України 1990 року, під час обчислення розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів, враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації.

Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.

Частиною другою статті 23 ЗК України 1990 року визначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно зі статтею 9 ЦК Української РСР здатність мати цивільні права і обов`язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами Української РСР та інших союзних республік.

Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Згідно з пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі необхідно враховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

У цій справі встановлено, що спадкодавець не набув за життя право користування чи право власності на спірну земельну ділянку, а також у нього не виникло право на відповідну земельну частку (пай).

Так, на день видачі КСП «Україна» державного акта на право колективної власності на землю від 30 листопада 1995 року ОСОБА_3 не була членом цієї селянської спілки, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому вона не набула права на спірну земельну частку (пай), у зв`язку із чим зазначену земельну частку (пай) не можна вважати частиною спадкового майна померлого, а отже права позивача не порушені.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 599/1833/15-ц (провадження № 61-4320св18), у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 179/2279/17 (провадження № 61-395св19), у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 551/1075/17 (провадження № 61-15000св19).

Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству.

Посилання представника позивача на п. 2 Указу № 720/95, а саме на те, що право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю не відповідає фактичним обставинам справи, а також ґрунтується на помилковому трактуванні вказаної норми, оскільки вказаний пункт стосується випадків, коли особа є живою, на момент отримання акта вже не працювала у спілці, однак залишилася членом зазначеного підприємства, в тому числі, будучи пенсіонером.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На виконання вимог ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Визнання позову відповідачем суд у відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України не може прийняти до уваги, оскільки таке визнання суперечить закону.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

V. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати позивача покладаються на нього.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Плисківської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 22.12.2021 року.

Суддя Ріхтер В.В.