Ухвала

22 грудня 2021 року

місто Київ

справа № 172/1195/19

провадження № 61-20499ск21

Верховний Суд у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу Фермерського господарства «Агрофірма «Віктор»

на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Садове» до Фермерського господарства «Агрофірма «Віктор», ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький Сергій Іванович, Васильківська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про визнання недійсним договору оренди землі, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Агрофірма «Віктор» (далі - ФГ «Агрофірма «Віктор») 15 грудня 2021 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року в частині задоволених позовних вимог.

Касаційну скаргу подано без виконання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення зі скаргою.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

І. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених

пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Заявник визначив як підстави касаційного оскарження наведених судових рішень таке:

- (1) неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права;

- (2) відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах;

- (3) суд апеляційної інстанції, без виходу у нарадчу кімнату, безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Верховним Судом справи № 172/319/20 про визнання недійсним договору оренди спірної земельної ділянки від 01 серпня 2014 року, на підставі якого позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Садове» (далі - ТОВ «Садове») у цій справі (№ 172/1195/19) просило визнати право оренди;

- (4) суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили докази на підтвердження того, що позивач з 2007 року не обробляє спірну земельну ділянку, з цього часу не сплачував орендну плату та земельний податок;

- (5) суд апеляційної інстанції встановив обставини на підставі недопустимих доказів, а саме, що відповідач ФГ «Агрофірма «Віктор» перешкоджало позивачу обробляти спірну земельну ділянку, на підставі припущень без підтвердження певними засобами доказування.

Аналіз змісту поданої касаційної скарги дає Верховному Судові підстави для висновку, що наведений заявником четвертий довід (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України) є неналежно викладеним та обґрунтованим, а п`ятий (пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України) є неналежним, з огляду на таке.

Якщо касаційна скарга подана на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, у такій скарзі зазначається, щодо якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Отже, обґрунтування ФГ «Агрофірма «Віктор» браком висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах без наведення норми права, щодо якого відсутній правовий висновок суду касаційної інстанції, не є належним викладом наявності підстави касаційного оскарження, яка має відповідати пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також у касаційній скарзі заявник посилається на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 910/5394/15-г, від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16, від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11, від 16 січня 2019 року у справі № 757/31606/15-ц, від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19, втім заявник не наводить обґрунтувань щодо незастосування судами цих висновків або інших міркувань їх застосування та/або незастосування.

За наведених обставини заявнику потрібно подати виправлену касаційну скаргу, в якій зазначити обґрунтовані підстави подання касаційної скарги, відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України.

ІІ. Всупереч пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не долучено докази на підтвердження сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції станом на час подання касаційної скарги) за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Згідно з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій ТОВ «Садове» у жовтні 2019 року звернулося із позовом про:

- визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 11 червня 2017 року, укладеного між ФГ «Агрофірма «Віктор» та ОСОБА_1 ;

- скасування рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницького С. І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (право оренди земельної ділянки) від 09 серпня 2018 року щодо реєстрації права оренди земельної ділянки;

- визнання права оренди спірної земельної ділянки за ТОВ «Садове» на підставі договору оренди землі від 01 серпня 2014 року, укладеного між ТОВ «Садове» та ОСОБА_1 .

Отже, позивачем подано позов із трьома вимогами немайнового характеру.

Заявник оскаржує рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права оренди.

Отже, ставка судового збору за подання позовної заяви за вимогами немайнового характеру, з якою звернулася у 2019 році юридична особа у цій справі, становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921, 00 грн).

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Оскільки заявник оскаржує судові рішення щодо двох вимог немайнового характеру розмір судового збору, який підлягав сплаті за подання такого позову складав 3 842, 00 грн, за подання касаційної скарги підлягає сплаті судовий збір у розмірі 7 684, 00 грн (3 842, 00 х 200 %).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України

«Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору потрібно суду надати документ, що підтверджує його сплату або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, визначених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Суд роз`яснює, що якщо позивач (тут - заявник) не усуне недоліки позовної заяви (касаційної скарги) у строк, встановлений судом, заява (скарга) вважається неподаною і повертається позивачеві (заявникові) (частина третя статті 185 ЦПК України).

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фермерського господарства «Агрофірма «Віктор» на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Садове» до Фермерського господарства «Агрофірма «Віктор», ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький Сергій Іванович, Васильківська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про визнання недійсним договору оренди землі, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права оренди земельної ділянки, залишити без руху.

Надати для усунення зазначених недоліків строк тривалістю в десять дніввід моменту отримання копії цієї ухвали суду.

У разі невиконання у встановлений строк цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний