Номер провадження 2/754/609/21
Справа №754/4507/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

12 лютого 2021 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Панченко О.М.

при секретарі - Тимошенко К.Г.

за участі представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» до ОСОБА_2 , що діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Служба у справах дітей Деснянської РДА в м. Києві, Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , що діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Служба у справах дітей Деснянської РДА в м. Києві, Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація про звернення стягнення на предмет іпотеки посилаючись на те, що 25.07.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», в свою чергу правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ML-009/583/2006, відповідно до якого відповідач отримав у позивача кредит у розмірі 40 000.00 доларів США. 15.03.2007 року позичальник звернувся до Банку із заявою про надання кредиту в сумі 50 000.00 доларів США відповідно до додаткового договору №1 до Кредитного договору банк збільшив суму кредиту на 50 000.00 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором Банк та відповідач 25.07.2006 року уклали договір іпотеки № PCL-009/583/2006. 15.03.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем було укладено додатковий договір №1 до договору іпотеки № PCL-009/583/2006. Згідно з договором іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , майно належить відповідачу ОСОБА_3 на праві власності. Однак, станом на 09.01.2014 року відповідач має заборгованість в сумі 73 763.54 доларів США, що еквівалентна 651 922.17 грн. та пені за прострочення виконання зобов`язань в розмірі 2 379 515.90 грн.., яка до цього часу не сплачена, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Шевчука О.П. від 20.03.2014 року відкрито провадження у справі.

12.03.2015 року, 11.09.2015 року представником позивача до суду подано заяву про збільшення позовних вимог.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27.10.2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Буша Н.Д. від 23.02.2016 року скасовано заочне рішення суду від 27.10.2015 року, призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Петріщевої І.В. від 18.07.2016 року позовна заява залишена без руху.

05.12.2016 року представником позивача до суду подано уточнену позовну заяву.

05.1.2016 року представником відповідача подано до суду письмові заперечення щодо позовних вимог.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2017 року головуючим суддею визначено суддю Панченко О.М.

Ухвалою судді Панченко О.М. від 17.03.2017 року цивільну справу прийнято до провадження судді Панченко О.М. та розпочато розгляд справи спочатку.

18.10.2017 року представником позивача до суду подано уточнену позовну заяву.

Ухвалою суду від 05.02.2018 року призначено справу до підготовчого засідання.

21.04.2018 року представник відповідача подала до суду відзив на заяву про уточнення позовних вимог.

05.05.2018 року до суду надійшла письмова відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 05.06.2018 року закрито підготовче засідання, призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 07.11.2019 року позовні вимоги залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 13.02.2020 року ухвалу суду першої інстанції від 07.11.2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 10.03.2020 року справу прийнято до провадження судді Панченко О.М., призначено її судовий розгляд.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, у якій повністю підтримав позов, просив суд позов задовольнити та розглянути справу за його відсутності.

Відповідачі у справі в судове засідання не з`явилися.

Представник відповідачів в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, що викладені ним у письмових поясненнях. Зауважив на те, що жодного доказу направлення повідомлення про перехід права вимоги до нового кредитора позивачем суду не надано. Крім того, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.10.2010 року з відповідачів вже була стягнута заборгованість за спірним кредитним договором. Квартира АДРЕСА_1 є єдиним житлом відповідачів, іншого житла для проживання у них немає. Також вважає, що представником позивача при подачі позову до суду пропущено строк позовної давності.

Третя особа у справі представник Служби у справах дітей Деснянської районної державної адміністрації у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, у якій категорично заперечувала проти виселення малолітнього зі спірної квартири, просила суд розглянути справу за її відсутності.

Розглянувши матеріали справи, заяви представника позивача, вислухавши пояснення представника відповідачів, проаналізувавши усі докази у сукупності, суд вважає, що вимоги позивача є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.07.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», в свою чергу правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ML-009/583/2006, відповідно до якого відповідач отримав у позивача кредит у розмірі 40 000.00 доларів США.

15.03.2007 року позичальник звернувся до Банку із заявою про надання кредиту в сумі 50 000.00 доларів США відповідно до додаткового договору №1 до Кредитного договору банк збільшив суму кредиту на 50 000.00 доларів США.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором Банк та відповідач 25.07.2006 року уклали договір іпотеки № PCL-009/583/2006.

15.03.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем було укладено додатковий договір №1 до договору іпотеки № PCL-009/583/2006.

Згідно з договором іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , майно належить відповідачу ОСОБА_3 на праві власності.

Однак, станом на 09.01.2014 року відповідач має заборгованість в сумі 73 763.54 доларів США, що еквівалентна 651 922.17 грн. та пені за прострочення виконання зобов`язань в розмірі 2 379 515.90 грн.., яка до цього часу не сплачена, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов`язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов`язання містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На момент укладення договору іпотеки сторони прийшли до взаєморозуміння, що перелік зазначених у договорі іпотеки повноважень з продажу предмету іпотеки іпотекодержателем не є вичерпним.

Договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду.

Відповідно до довідки форми 3 у спірній квартирі зареєстровані відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13.10.2010 року з відповідачів у справі на користь ПАТ «ОТП Банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором від 25.07.2006 року в розмірі 626 504 грн. 27 коп. та 55 448 грн. 92 коп. штрафних санкцій, рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили (а.с. 85-86 т. 2).

В порушенням вимог чинного цивільного процесуального законодавства України, позивачем до позовної заяви не надано належних та допустимих доказів в підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги, та правильності нарахування заборгованості відповідачів за кредитним договором.

Позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не підлягає задоволенню з тієї підстави, що позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав.

За правилами частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З метою забезпечення передбачуваності правозастосовної практики й ефективного захисту прав сторін договору іпотеки, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.05.2019 року у справі № 310/11024/15-ц (касаційне провадження № 14-112цс 19) дійшла наступного висновку.

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку», одним зі способів захисту прав та інтересів іпотеко держателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частиною 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку», законом визначено такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Частиною 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є: 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).

Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотеко держателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному ст.38 Закону України «Про іпотеку», є неналежним способом захисту.

Частина 2 статті 36 Закону України «Про іпотеку», яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку», способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону України «Про іпотеку»), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

За змістом припису частини 2 статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначена у частині 1 цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону України «Про іпотеку») - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку») - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону України «Про іпотеку», не передбачили.

В даному випадку позивач в особі ТОВ «ОТП Факторинг» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів та продажу заставного майна у вигляді квартири АДРЕСА_2 .

Пунктом 6.4 Договору іпотеки від 25.07.2006 року, сторони договору досягли домовленості про позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надав іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця.

Таким чином, оскільки таке право позивача передбачено умовами іпотечного договору тому позивач, звернувшись до суду з позовною вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, як іпотекодержателя. А отже, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягає.

Крім того, враховуючи вимоги ЗУ «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиторів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави або предметом іпотеки, якщо тавке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті та використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя.

Суд вважає, що задоволенню не підлягає також позовна вимога про виселення відповідачів зі спірного житлового будинку, яка є похідною від вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки. Наразі підстави для виселення відповідачів зі спірної квартири відсутні, а вимоги є передчасні.

Позовні вимоги в частині зобов`язання Деснянську РДА в м. Києві зняти відповідачів з реєстраційного обліку у спірній квартирі також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від основної вимоги позову, крім того заявлені не до відповідача, а до третьої особи у справі, що не передбачено діючим ЦПК України.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 76-81, 258-259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» до ОСОБА_2 , що діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Служба у справах дітей Деснянської РДА в м. Києві, Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація про звернення стягнення на предмет іпотеки,- залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О.М. Панченко