Справа № 204/5504/21
Провадження № 2/204/1911/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(з а о ч н е)

22 листопада 2021 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого - судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Сокола Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, -

ВСТАНОВИВ:

26 липня 2021 року КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради звернулося до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 із вимогою про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення (а. с. 2-5 та на звороті).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до державної програми забезпечення населення України послугами водопостачання та водовідведення КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради надає послуги водопостачання та водовідведення споживачам. Між КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради та відповідачем встановлені фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно рішення Дніпровської міської ради № 526 від 20 квітня 1995 року «Про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради», абоненту відкрито особовий рахунок. Споживач зобов`язаний оплатити послуги, якщо він фактично користується ними. Відсутність договору сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати комунальних послуг. Порушення відповідачем договірних зобов`язань ставить позивача в скрутне фінансове становище, ускладнює виконання основного завдання забезпечення надійної та стійкої експлуатації водопровідно-каналізаційного господарства з метою безперебійного та якісного постачання питної води всім споживачам, які входять у сферу обслуговування. Відповідно до розрахунку сума заборгованості відповідача за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , де відповідальним квартиронаймачем є ОСОБА_1 якому відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , станом на 31 січня 2021 року складає 11855 гривень 05 копійок. Тому позивач вимушений звернутися із вказаним позовом до суду, в якому він прохає стягнути із відповідача заборгованість, що утворилася за ним станом на 31 січня 2021 року у розмірі 13919 гривень 16 копійок з яких: сума основного боргу - 11855 гривень 05 копійок, 3% річних 261 гривня 18 копійок, інфляційне збільшення суми боргу 1802 гривні 93 копійки та судовий збір у розмірі 2270 гривень (а. с. 8-10).

Ухвалою суду від 02 серпня 2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано термін на усунення недоліків (а. с. 17).

06 серпня 2021 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 02 серпня 2021 року, позивачем усунуто (а. с. 19-26).

Ухвалою суду від 12 серпня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 09 годину 30 хвилин 30 вересня 2021 року (а. с. 29), копія якої надіслана відповідачу 12 серпня 2021 року за вихідним № 19962/21-вих/2/204/1911/21 (а. с. 30).

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а. с. 31).

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційному сайті суду (а. с. 37), про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення.

Судом встановлено, що предметом господарської діяльності позивача КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради є, зокрема, надання послуг водопостачання та водовідведення, про що зазначено у п. 2.2.1 Статуту Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (нова редакція), затвердженого рішенням міської ради від 20 березня 2019 року № 68/43 (а. с. 11).

Відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради та з 03 червня 2019 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Відповіддю з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 04 серпня 2021 року, яка надійшла на адресу суду 10 серпня 2021 року (а. с. 28). При цьому, на ім`я відповідача для оплати послуг з водопостачання та водовідведення КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , що вбачається з розрахунку заборгованості по особистому рахунку (а. с. 10).

Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Приписами ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Нормою ст. 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Нормами ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Крім того, вимогами ч. 4 ст. 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує.

Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

У статті 67 Житлового кодексу Української РСР закріплено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно з вимогами п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Приписами ч. 4 ст. 23 та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що послуги з централізованого водопостачання/водовідведення надаються згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водопостачання/водовідведення, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Разом з цим, Верховний Суд України у своїй постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зазначив про те, що не дивлячись на те, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Разом з цим, такому праву споживача прямо відповідає його обов`язок щодо оплати житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16.

Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що сторони знаходилися у фактичних договірних відносинах, згідно яких позивач надавав відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідач був зобов`язаний сплачувати за ці послуги грошові кошти відповідно до норм та тарифів, що діяли у відповідний період.

Нормами ст. 322 ЦК України визначено, що на власника покладається тягар утримання майна.

При цьому, Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 зробив висновок про те, що новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник.

Вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, з довідки по особовому рахунку № НОМЕР_1 , що надана позивачем та міститься в матеріалах справи (а. с. 8-9) вбачається, що позивачем, в період часу з січня 1999 року по червень 2018 року включно, здійснювалися нарахування за водопостачання та водовідведення за адресою кв. АДРЕСА_3 , користувачу послуг « ОСОБА_2 », та станом на червень 2018 року за ним утворилася заборгованість у розмірі 7743 гривні 35 копійок. Однак з вказаної виписки не вбачається яким чином вона стосується відповідача ОСОБА_1 , який за вказаною адресою зареєстрований лише з 03 червня 2019 року, а не з 1999 року.

Натомість, позивачем не надано суду жодних доказів того, що відповідач взяв на себе тягар зі сплати заборгованості по водопостачанню/водовідведенню попереднього власника, зокрема за період часу з січня 1999 року по травень 2019 року включно, що було б передбачено договором відчуження нерухомого майна.

Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості по особистому рахунку № НОМЕР_2 , за період часу з липня 2018 року по січень 2021 року вбачається, що станом на липень 2018 року вхідне сальдо становить 7743 гривні 35 копійок, а основним власником квартири вказано відповідача ОСОБА_1 , за яким станом на січень 2021 року рахується заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення у розмірі 11855 гривень 05 копійок, 3% річних 261 гривня 18 копійок, інфляційне збільшення суми боргу 1802 гривні 93 копійки. Однак, вказані розрахунки здійсненні з урахуванням заборгованості, що утворилася станом на 01 липня 2018 року за попереднім власником квартири (у розмірі 7743 гривні 35 копійок) та, за період часу, коли відповідач, ще не був користувачем послуг відповідача, тобто до 03 червня 2019 року.

Разом з цим, судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на отримання плати за послуги з водопостачання та водовідведення, зокрема у період часу з червня 2019 року по січень 2021 року.

З огляду на викладене, з урахуванням того, що відповідач є користувачем послуг позивача з 03 червня 2019 року та те, що він належним чином не виконував своїх обов`язків щодо оплати наданих позивачем житлово-комунальних послуг, внаслідок чого станом на січень 2021 року за ним утворилась заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, підлягають частковому задоволенню, а саме за період часу з червня 2019 року по січень 2021 року, тобто коли відповідач був безпосереднім споживачем послуг позивача, у розмірі 2991 гривня 36 копійок, виходячи із розрахунку (нараховано за червень 2019 року (68,71+45,56), липень 2019 року (77,18+51,91), серпень 2019 року (77,18+51,91), вересень 2019 року (76,75+51,73), жовтень 2019 року (84,26+57,06), листопад 2019 року (81,54+55,22), грудень 2019 року (84,26+57,06), січень 2020 року (84,26+57,06), лютий 2020 року (89,82+60,71), березень 2020 року (97,86+66,16), квітень 2020 року (74,76+50,54), травень 2020 року (97,86+66,16), червень 2020 року (94,7+64,02), липень 2020 року (97,86+66,16), серпень 2020 року (97,86+66,16), вересень 2020 року (94,7+64,02), жовтень 2020 року (97,86+66,16), листопад 2020 року (94,7+64,02), грудень 2020 року (97,86+66,16), січень 2021 року (114,3+79,3).

Щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних, суд зазначає наступне

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Нормами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Приписами ст. 549 ЦК України визначено поняття неустойки. Так, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи позивач просить стягнути з відповідача 3% річних 261 гривня 18 копійок та інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 1802 гривні 93 копійки.

Однак наданий суду розрахунок заборгованості по стягненню 3% річних та інфляційного збільшення суми боргу, здійснений позивачем арифметично не правильно, оскільки до початкових вихідних даних розрахунку, ним включені суми заборгованостей, які, як встановлено судом, не відносяться до відповідача, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем заявлено позовні вимоги на суму 13919 гривень 16 копійок, а задоволено судом на суму 2991 гривня 36 копійок, що становить 21,49 % заявлених позовних вимог, то з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 487 гривень 82 копійки, виходячи із розрахунку 2 270 гривень *21,49%/100%.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 279, 280-288, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (49101, м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 21-А; ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (49101, м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 21-А; ) заборгованість по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення у розмірі суми основного боргу - 2991 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто одна) гривня 36 (тридцять шість) копійок

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради сплачений судовий збір у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 82 (вісімдесят дві) копійки.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його підписання або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи, його копії.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи, його копії, якщо не буде оскаржено у встановленому законом порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача протягом двадцяти днів зо дня отримання ним копії рішення.

Суддя А.І. Приваліхіна