П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення безпідставно отриманих коштів.

В обґрунтування позову зазначив, що 24.04.2017 року сторони уклали договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1336000 грн., що еквівалентно за курсом на день укладення договору 50320,16 доларів США. Отримані кошти ОСОБА_1 зобов`язався повернути частинами до 31 грудня 2017 року згідно графіку, передбаченого в п. 2 Договору.

В повернення боргу ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти трьома частинами, а саме: в сумі 170 000,00 грн., у сумі 735 080,00 грн. та в сумі 688 000,00 грн., що підтверджується копіями відповідних розписок. В той же час останню суму у розмірі 688 000,00 грн. ОСОБА_4 не зарахував в рахунок погашення заборгованості за вказаним договором позики, а зарахував як сплату заборгованості ОСОБА_3 перед ОСОБА_4 за договором позики №2 від 24 квітня 2017 року.

Оскільки ОСОБА_1 не має відношення до договору позики грошей №2 від 24 квітня 2017 року, жодним чином не поручався за виконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань, договірних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 щодо договору позики №2 від 24 квітня 2017 року не існувало, позивач вважає, що кошти в сумі 688 000,00 грн. були отримані від нього ОСОБА_4 без відповідної правової підстави. За таких умов відповідач має повернути безпідставно отримані кошти з врахуванням інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до положень ст. 625 ЦК України.

На підставі вищевикладеного позивач просив суд стягнути з відповідача 688 000,00 грн. безпідставно отриманих коштів, 61 809,99 грн. в якості 3 % річних та 138 825,02 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2021 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, позивач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

22.09.2021 року відповідач направив відзив на апеляційну скаргу, вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, а рішення суду - законним і обґрунтованим. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

В судовому засіданні 02.12.2021 р. в суді апеляційної інстанції представник третьої особи заявив клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки він не встиг підготувати свою позицію щодо предмету розгляду. Враховуючи той факт, що перше судове засідання з розгляду апеляційної скарги було призначене на 04.11.2021 р., і саме для надання третій особі можливості підготувати свою позицію щодо предмету спору розгляд був відкладений на 02.12.2021 р., клопотання про повторне відкладення розгляду справи із вказаної причини колегія суддів оцінила безпідставним.

Також, 02.12.2021 р. вже після початку розгляду справи до суду надійшло клопотання іншого представника третьої особи - адвоката Олійника О.С. про відкладення розгляду справи через неможливість прибути в судове засідання у зв`язку із зайнятістю в іншій судовій справі. Враховуючи непредставлення доказів на підтвердження об`єктивності перешкод для явки в судове засідання представника, та зважаючи на те, що третю особу в засіданні представляв також й інший представник, суд відхилив дане клопотання.

Через канцелярію апеляційного суду до розгляду справи від представника третьої особи надійшли письмові пояснення по суті справи а також клопотання про витребування документів та призначення судової почеркознавчої експертизи договору №2 від 24.04.2017 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . В той же час, оскільки представник третьої особи, який брав участь в судовому засіданні, не підтримав вказані клопотання, вони апеляційним судом не вирішувалися.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Під час розгляду справи було встановлено, що 24 квітня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач отримав від відповідача грошові кошти в сумі 1 336 000 грн., що еквівалентно на день укладення договору 50320,16 доларів США. За досягнутою домовленістю позивач зобов`язувався повернути кошти частинами до 31 грудня 2017 року згідно передбаченого в п. 2 договору графіку.

Окрім того, 24.04.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошей № 2, відповідно до якого ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_3 отримав в борг гроші в сумі 688 000,00 грн., що еквівалентно на день укладення договору 25913,38 доларів США. За умовами договору ОСОБА_1 зобов`язувався повернути отримані кошти частинами до 16 грудня 2017 року.

Як вбачається з розписки від 17.07.2017 р., ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 за договором позики грошей від 24 квітня 2017 року грошові кошти в сумі 170 000,00 грн. в якості повернення позики.

З розписки від 13.12.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 одержав від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 735080,00 грн. як сплату заборгованості за договором позики грошей від 24 квітня 2017 року.

В той же день (13.12.2017 року) ОСОБА_2 видав ще одну розписку, відповідно до якої він отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 688 000,00 грн. як сплату заборгованості ОСОБА_3 перед ним за договором позики грошей № 2 від 24 квітня 2017 року.

Копії вказаних розписок наявні в матеріалах справи, сторони не заперечували їх автентичності.

Вказані обставини також були встановлені рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року, яким частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 464 331,63 грн. та пеню в сумі 338 962,90 грн.

Суть позиції позивача в даній справі полягала в тому, що оскільки між ним та ОСОБА_2 , а також між ним та третьою особою ОСОБА_3 не існувало домовленостей та правовідносин, за якими ОСОБА_1 мав погашати заборгованість ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 , кошти у розмірі 688 000,00 грн. на виконання зобов`язання ОСОБА_3 були сплачені без відповідної на те правової підстави, відтак підлягають поверненню відповідачем позивачеві.

За змістом ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, отримане особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту безпідставно отриманого чи збереженого майна є відносини, які виникають у зв`язку з набуттям майна на підставі обставин, які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання, пов`язані з безпідставним набуттям чи збереженням майна, виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Частиною другою ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Набуття однією із сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не може вважатися безпідставним.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно позивачу.

Договір є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що підстава та характер сплати позивачем коштів на адресу ОСОБА_2 були предметом судового розгляду та здобули судову оцінку в рамках справи №372/732/19. Зокрема, преюдиційним є той факт, що вказані кошти були сплачені в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 за договором позики №2 від 24.04.2017 року. Вказане було встановлено рішенням Обухівського районного суду Київської області у справі №372/732/19 від 07 листопада 2019 року, яке було залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року, яка в свою чергу була залишена без змін постановою Верховного Суду від 14 червня 2021 року.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що вказані кошти були сплачені в рахунок виконання зобов`язань за договором позики № 2 від 24.04.2017 року. Про отримання таких коштів саме в рамках зазначеного договору також прямо зазначено й у представленій до суду розписці на суму 688 000,00 грн. від 13.12.2017 року.

За таких умов суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що отримання відповідачем спірних коштів відбулося не без відповідної правової підстави, а в рамках існуючого між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору позики, який на час розгляду даної справи є чинним та неспростованим.

Доводи позивача щодо того, що він не є стороною договору від 24.04.2017 року не змінюють правової природи отримання спірних коштів відповідачем. В той же час, факт відсутності правовідносин між позивачем та ОСОБА_3 дійсно може мати наслідком того, що створене ОСОБА_1 благо для ОСОБА_3 , яке виразилося в тому, що ОСОБА_1 погасив заборгованість ОСОБА_3 , відтак той фактично не повертав отримані в борг кошти, дійсно може мати наслідком визнання факту безпідставності створення такого блага, однак саме по відношенню до ОСОБА_3 . В той же час дане питання виходить за межі розгляду даної справи і може бути вирішене при розгляді спору саме між позивачем та ОСОБА_3 ..

Не можуть бути прийняті апеляційним судом і посилання представника третьої особи на факт неукладення чи недійсність договору № 2 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з огляду на положення ст.204 ЦК України, якою передбачено, що правочин є правомірним, якщо його не прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За таких умов дане питання може бути вирішене за умови визнання договору № 2 недійсним (чи застосування наслідків неукладення договору), в тому числі і шляхом стягнення безпідставно отриманих коштів, однак в іншому судовому провадженні при оцінці взаємовідносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що також виходить за межі розгляду даної справи.

За таких умов апеляційний суд приходить до висновку про те, що позиція суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апелянта її не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько