справа №399/1023/20
провадження №2/399/76/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

23 лютого 2021 року смт Онуфріївка

Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Шульженко В.В., при секретарі судового засідання Аксьонової К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт Онуфріївка цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку (справа № 399/1023/20),

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в якому просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь на її утримання, до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі ј всіх доходів. Також просила стягнути з відповідача понесені витрати в розмірі 1500,00 гривень.

Позовну заяву мотивовано тим, що позивач проживала з відповідачем у шлюбі з 31.08.2018 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася спільна донька ОСОБА_3 , яка проживає з позивачем і перебуває на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дитини.

Ухвалою судді Онуфріївського районного суду Кіровоградської області Шульженко В.В. від 08.12.2020 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 до суду не з`явилася, однак надала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, заявлений позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Також зазначила, що не заперечує щодо заочного розгляду справи та винесення заочного рішення у разі неявки відповідача у судові засідання, та просила стягнути понесені нею витрати з відповідача. Крім того, позивач у вказаній заяві вказала, що вірним іменем відповідача є - ОСОБА_4 , при цьому у позовній заяві помилково зазначено ім`я відповідача, як ОСОБА_4 .

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позовну заяву суду не надав. Заяв та клопотань від відповідача до суду не надійшло.

Розгляд справи здійснюється на підставі ст. 279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивача не заперечує проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

В порядку спрощеного позовного провадження вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що сторони з 31.08.2018 року, перебувають у зареєстрованому Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області шлюбі, актовий запис №1016 що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , виданого 31.08.2018 року.

Від шлюбу сторони мають донькуОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 30.01.2019 року.

З копії довідки про склад сім`ї №112 від 30.01.2019 року виданої Успенською сільською радою вбачається, що позивач ОСОБА_1 має наступний склад сім`ї: ОСОБА_2 чоловік, ОСОБА_3 дочка. Також зазначено у вказані довідці про те, що ОСОБА_2 за даною адресою проживає, але не зареєстрований. З копії довідки про склад сім`ї №7 від 15.02.2021 року виданої Онуфріївською селищною радою вбачається, що позивач ОСОБА_1 має наступний склад сім`ї: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 донька. Також у вказаній копії довідки зазначено, що дитина знаходиться на повному утриманні матері.

Також позивачем надано копію довідки №13/01 від 13.01.2021 року виданої ФОП ОСОБА_5 з якої вбачається, що ОСОБА_2 дійсно працює у ФОП ОСОБА_5 і його заробітна плата за грудень 2020 року склала 5000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини передбачене ст. 84 СК України.

Відповідно до ч.2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно з ч.4 ст. 84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони мають доньку, яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні.

Відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою молодого віку, офіційно працює у ФОП ОСОБА_5 та отримує заробітну плату.

З огляду на вищезазначене, суд вважає визначити розмір аліментів, що будуть стягуватись з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дитиною трьох років.

У свою чергу відповідачем не подано до суду відзиву на позовну заяву та не надано доказів з приводу неможливості сплати ним аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ч.1 ст.79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Позовну заяву ОСОБА_1 пред`явлено до суду 25.11.2020 року, відповідно починаючи з цієї дати суд присуджує аліменти.

Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

За змістом ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час звернення до суду) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пп.2 п.2 ч.1 ст.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час звернення до суду) ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана: фізичною особою становить у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», установлений у 2020 році розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня - 2102 грн.

Отже, оскільки вимогу позивача про стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку задоволено в повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 гривень.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позивачем у позовній заяві зазначено, що понесені нею витрати на правову допомогу складають 1500,00 гривень. На підтвердження зазначеного позивачем надано суду договір №30 про надання правової допомоги від 16.11.2020 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КР №000495 виданого на ім`я ОСОБА_6 , акт виконаних робіт до договору №30 від 16.11.2020 року, довідку №34 від 16.11.2020 року.

Також у прохальній частині позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати в розмірі 1500,00 гривень.

За змістом п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч.ч. 3-6 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як уже зазначено вище, на підтвердження судових витрат понесених позивачем, які пов`язані з розглядом справи, ОСОБА_1 разом з позовною заявою подано до суду договір №30 від 16.11.2020 року про надання правової допомоги, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_6 , акт виконаних робіт від 16.11.2020 року до договору №30 від 16.11.2020 року та довідку від 16.11.2020 року № 34.

Судом встановлено, що 16.11.2020 року в м. Кременчук між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договорів №30 про надання правової допомоги.

До договору позивачем додано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КР №000495, з якої вбачається, що ОСОБА_6 має право на заняття адвокатською діяльністю.

За змістом п.1 цього договору, адвокат надає правову допомогу, що полягає в представництві інтересів клієнта в складанні позовної заяви про стягнення аліментів на утримання матері в Онуфріївському районному суді.

Відповідно до абзацу другого пункту 3 договору №30 від 16.11.2020 року про надання правової допомоги вбачається, що на підтвердження факту надання адвокатом клієнту правової допомоги відповідно до умов цього договору складається акт приймання передачі адвокатських послуг і направляється клієнту.

За змістом п.4 зазначеного договору про надання правової допомоги зазначено, що вартість послуг адвоката становить 1000 гривень.

Згідно акту виконаних робіт від 16.11.2020 року до договору №30 від 16.11.2020 року видно, що адвокат Пахомова А.І. з однієї сторони і ОСОБА_1 з другої сторони, разом «сторони» склали акт про те, що адвокат виконала наступні роботи: склала процесуальний документ позовну заяву про стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку. Роботи виконані в повному обсязі. Сторони претензій одна до одної не мають. Вартість робіт за цим актом складає одну тисячу п`ятсот гривень 00 коп.

Згідно довідки №34 від 16.11.2020 року виданої адвокатом Пахомовою А.І. вбачається, що згідно договору на правову допомогу від 16.11.2020 року №30 нею було отримано від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі одна тисяча п`ятсот гривень 00 коп.

Вивчивши зміст зазначених документів суд встановив, що вартість послуг адвоката зазначених у договорі №30 від 16.11.2020 року про надання правової допомоги різниться з вартістю послуг зазначених у акті виконаних робіт від 16.11.2020 року до договору № 30 від 16.11.2020 року та сумою отриманих адвокатом грошових коштів, яка зазначена у довідці № 34 від 16.11.2020 року. А саме у зазначеному договорі вказано, що вартість послуг адвоката становить 1000 гривень тоді як у акті виконаних робіт від 16.11.2020 року та у довідці №34 від 16.11.2020 року вказано суму вартості робіт та отриманих адвокатом грошових коштів у розмірі 1500,00 гривень. Крім того, судом зазначається, що в порушення умов договору сторонами складено акт виконаних робіт до договору №30 від 16.11.2020 року, а не акт приймання-передачі адвокатських послуг, як передбачено абз.2 п.3 договору №30 про надання правової допомоги від 16.11.2020 року.

Крім того, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Зазначені висновки викладені в постанові Верховного суду від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18 провадження № 61-13573св19.

З огляду на те, що вартість послуг адвоката зазначених у договорі №30 від 16.11.2020 року про надання правової допомоги різниться з вартістю послуг зазначених у акті виконаних робіт від 16.11.2020 року до договору № 30 від 16.11.2020 року та сумою отриманих адвокатом грошових коштів, яка зазначена у довідці № 34 від 16.11.2020 року, а також враховуючи те, що на підтвердження оплати гонорару позивачем надано довідку від 16.11.2020 року вих. № 34 про отримання адвокатом від Тютюнник К.Л. грошових коштів у сумі 1500 грн, а не платіжні документи про оплату таких послуг, суд приходить висновку про відмову у задоволенні вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 279, 280, 354, 430 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку задовольнити.

Стягнути аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви, тобто з 25.11.2020 року, до досягнення дитиною ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

В частині стягнення витрат про надання правової допомоги відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд-якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається в порядку визначеному п.п. 15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Онуфріївського районного суду

Кіровоградської області В.В. Шульженко