ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/3393/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2021 року, яке ухвалено суддею Пустовітом О.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 22 вересня 2021 року , -

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», на теперішній час Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі АТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування шкоди, завданої смертю чоловіка на виробництві.

Позов мотивовано тим, що 03 грудня 1999 року з чоловіком позивачки ОСОБА_2 , під час виконання ним трудових обов`язків прохідника дільниці № 1 шахти «Октябрська», Криворізького державного залізорудного комбінату, правонаступником якого, на час подання позову, є АТ «Кривбасзалізрудком», стався нещасний випадок, внаслідок якого ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, від яких помер. По факту нещасного випадку був складений акт форми Н-1 № 20 від 17.12.1999 року, відповідно до висновків якого причинами нещасного випадку, внаслідок якого загинув ОСОБА_2 зазначено: незадовільна організація робіт, яка призвела до знаходження людей в небезпечній зоні без страхувальних пристосувань. Низька трудова і виробнича дисципліна серед працівників шахти.

28.12.1999 року позивачка звернулася до в.о. директора ШУ «Октябрське» Криворізького державного залізорудного комбінату Желдакова Г.С. з заявою про призначення їй та виплати щомісячних сум відшкодування шкоди на неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також одноразової допомоги на сім`ю у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_2 внаслідок виробничої травми.

Згідно Наказу № 6 від 13 січня 2000 року Шахтоуправління «Октябрське» Криворізького державного залізорудного комбінату «Про відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 », позивачці було призначено щомісячні виплати відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у сумі 504,20грн.; одноразову допомогу на сім`ю у зв`язку з втратою годувальника у сумі 100 840,00 грн.; одноразову допомогу на утриманця у зв`язку з втратою годувальника у сумі 12100,80 грн., всього одноразово виплатити 112 940,80 грн.

До теперішнього часу, відповідач не відшкодував позивачці шкоду у зв`язку з втратою годувальника та не виплатив ані одноразову допомогу на сім`ю у розмірі 100 840, 00 грн., ані одноразову допомогу на утриманця у розмірі 12 100,80 грн. З метою мирного врегулювання спору 21.01.2021 року позивачка звернулася до АТ «Кривбасзалізрудком» з заявою про відшкодування шкоди, завданою смертю працівника на виробництві, а саме про виплату їй одноразової допомоги на сім`ю у зв`язку з втратою годувальника у сумі 100 840, 00 грн. На її заяву відповідачем було надіслало листи від 09.02.2021 року за №53-02/393, в якому зазначено, що заява щодо виконання Наказу №6 від 13.01.2000 року перебуває на розгляді та від 10.03.2021 року за №53-02/712, в якому зазначено, що нещасний випадок, внаслідок якого загинув її чоловік відбувся 03.12.1999 року, тобто в той час, коли виплата відшкодування шкоди провадилась роботодавцем. Проте, 04.04. 2001 року було утворено Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України і особову справу роботодавцем передано до відділення Фонду у місті Кривому Розі, на теперішній час Криворізьке відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, та запропоновано ОСОБА_1 звернутись до Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області.

В зв`язку з вищевикладеним просила суд стягнути з відповідача на її користь невиплачену суму одноразової допомоги у розмірі 100 840,00 грн., а також інфляційне збільшення в розмірі 628 164,57 грн. та 3% річних в розмірі 52 184,70 грн., всього 781 189,27 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», на теперішній час Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», про відшкодування шкоди, завданої смертю працівника на виробництві - задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 одноразову допомогу у зв`язку з втратою годувальника на виробництві 100 840 гривні 00 копійок, без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в сумі 1008,40 коп.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення суду та стягнення з відповідача на її користь відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника на виробництві, яке складається з розміру одноразової допомоги 100 840, 00 грн., компенсації за втрату частини доходу 628 164,57 грн. та трьох відсотків річних від простроченої суми 52 184,70 грн., без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції стягнув одноразову допомогу на сім`ю у зв`язку з втратою годувальника у сумі 100 840, 00 грн., без суми коригування у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги у порядку, встановленому статтею 34 ЗУ «Про оплату праці», розмір якої становить 628164, 57 грн.

Зазначає, що відповідно до п.43 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 472 від 23 червня 1993 року, якщо потерпілому або особам, які мають право на відшкодування шкоди, з вини власника своєчасно не визначено або не виплачено суми відшкодування шкоди, то ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого терміну і підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги у порядку, встановленому статтею 34 ЗУ «Про оплату праці».

Вважає, що наявні усі правові підстави для стягнення з відповідача трьох відсотків річних за період з 01.01.2004 року по 31.03.2021 року, від простроченої суми, в порядку, передбаченому ст. 625 ЦК України, у розмірі 52 184,70 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач - зазначає, що апеляційну скаргу позивачки необхідно залишити без задоволення, як необґрунтовану.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог позивачки до АТ «Кривбасзалізрудком» про відшкодування одноразової допомоги у зв`язку з втратою годувальника на виробництві у розмірі 100 840 гривні 00 копійок, без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, в апеляційному порядку не оскаржено, у зв`язку з чим колегією суддів не перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Вовка М.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника відповідача АТ «Кривбасзалізрудком» Штефан Т.М., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги позивачки, просила залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивачки підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка 05 червня 1987 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 (а.с. 16).

03 грудня 1999 року з чоловіком позивачки ОСОБА_2 , під час виконання ним трудових обов`язків прохідника дільниці № 1 шахти «Октябрська», Криворізького державного залізорудного комбінату, правонаступником якого, на час подання позову, є АТ «Кривбасзалізрудком», стався нещасний випадок, внаслідок якого ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, від яких помер. По факту нещасного випадку був складений акт форми Н-1 № 20 від 17.12.1999 року, відповідно до висновків якого причинами нещасного випадку, внаслідок якого загинув ОСОБА_2 зазначено: незадовільна організація робіт, яка призвела до знаходження людей в небезпечній зоні без страхувальних пристосувань. Низька трудова і виробнича дисципліна серед працівників шахти.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Саксаганської районної ради міста Кривого Рогу Дніпропетровській області від 09 грудня 1999 року, актовий запис № 2004, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 31 року (а.с.17).

Наказом Шахтоуправління «Октябрське» Криворізького державного залізорудного комбінату № 6 від 13.01.2000 року, «Про відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 » ОСОБА_1 , дружині загиблого чоловіка ОСОБА_2 , було призначено - щомісячні виплати відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у сумі 504,20грн. (п.1 Наказу);

- одноразову допомогу на сім`ю у зв`язку з втратою годувальника у сумі 100 840, 00грн. (п.2 Наказу);

- одноразову допомогу на утриманця у зв`язку з втратою годувальника у сумі 12 100, 80грн. (п.2 Наказу);

21.01.2021 року позивачка звернулася до АТ «Кривбасзалізрудком» з заявою про відшкодування шкоди, завданою смертю працівника на виробництві, а саме про виплату їй одноразової допомоги на сім`ю у зв`язку з втратою годувальника у сумі 100 840, 00 грн. (а.с.24).

Відповідно до листів АТ «Кривбасзалізрудком» від 09.02.2021 року за №53-02/393, зазначено, що заява, щодо виконання Наказу №6 від 13.01.2000 року перебуває на розгляді та від 10.03.2021 року за №53-02/712, в якому зазначено, що нещасний випадок, внаслідок якого загинув її чоловік відбувся 03.12.1999 року, тобто в той час, коли виплата відшкодування шкоди провадилась роботодавцем. Проте, 04.04. 2001 року було утворено Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України і особову справу роботодавцем передано до відділення Фонду у місті Кривому Розі, на теперішній час Криворізьке відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, та запропоновано ОСОБА_1 звернутись до Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області (а.с.25,26).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення індексу інфляції та 3% річних, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди. Крім того, зазначав, що статтею 625 ЦК України регулюються зобов`язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення договірних зобов`язань, а не деліктних (не договірна відповідальність).

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення названих вимог закону не дотримався.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України, у зв`язку з несвоєчасною виплатою позивачці суми одноразової допомоги на сім`ю у зв`язку з втратою годувальника згідно п.2 Наказу відповідача від 13.01.2000 року № 6 у сумі 100 840,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.

Зволікання відповідача з виплатою позивачці суми одноразової допомоги на сім`ю у зв`язку з втратою годувальника згідно п.2 Наказу відповідача від 13.01.2000 року № 6 у сумі 100 840,00 грн., призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, а отже, позивачка вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми одноразової допомоги на сім`ю у зв`язку з втратою годувальника, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних, оскільки до теперішнього часу позивачці сума одноразової допомоги на сім`ю у зв`язку з втратою годувальника згідно, п.2 Наказу відповідача від 13.01.2000 року № 6 у сумі 100 840,00 грн., не виплачена.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі.

Відповідно до п.43 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 472 від 23 червня 1993 року, якщо потерпілому або особам, які мають право на відшкодування шкоди, з вини власника своєчасно не визначено або не виплачено суми відшкодування шкоди, то ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого терміну і підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги у порядку, встановленому статтею 34 ЗУ «Про оплату праці».

Як вбачається з матеріалів справи, позивачці ОСОБА_1 згідно Наказу № 6 від 13 січня 2000 року Шахтоуправління «Октябрське» Криворізького державного залізорудного комбінату «Про відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 » було призначено одноразову допомогу на сім`ю у зв`язку з втратою годувальника у сумі 100 840,00 грн., яка до теперішнього часу, з вини відповідача не відшкодована.

В зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає прийнятними доводи апеляційної скарги позивачки про те, що суд першої інстанції стягнув одноразову допомогу на сім`ю у зв`язку з втратою годувальника у сумі 100 840, 00 грн., без суми коригування у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги у порядку встановленому статтею 34 ЗУ «Про оплату праці».

Відповідно до п.39 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 472 від 23 червня 1993 року, одноразова допомога виплачується у місячний термін з дня смерті потерпілого особам, які мають на це право.

Таким чином, колегія суддів погоджується з наданим позивачкою розрахунком компенсації за втрату частини доходу, в порядку передбаченому статтею 34 Закону України «Про оплату праці» та Положенням про порядок компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати № 1427, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року у розмірі 628 164, 57 грн., та трьох відсотків річних від простроченої суми, в порядку передбаченому ст.. 625 ЦК України у розмірі 52 184,70 грн.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, у зв`язку з чим скасовує рішення суду в оскаржуваній частині з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, згідно п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та приймає нове рішення про задоволення позовних вимог, в цій частині.

Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позивачем позову та апеляційної скарги у загальному розмірі 17 008,73 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування шкоди, завданої смертю працівника на виробництві скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 628 164 (шістсот двадцять вісім тисяч сто шістдесят чотири) гривен 57 (п`ятдесят сім) копійок та три відсотки річних у розмірі 52 184 (п`ятдесят дві тисячі сто вісімдесят чотири) гривень 70 (сімдесят) копійок, без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судові витрати за подання позивачкою позову та апеляційної скарги у розмірі 17008 ( сімнадцять тисяч вісім ) гривен 73 (сімдесят три) копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: