КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №756/11298/18 Головуючий у 1 інстанції: Яценко Н.О.

Провадження №22-ц/824/433/2021 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

15 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:

Головуючого (судді-доповідача) Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.,

за участю секретаря Телятник І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Домбровської Ірини Олександрівни представника ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

Просила суд визначити громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додатковий строк в 3 (три) місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її рідної сестри ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її рідна сестра ОСОБА_2 , про що 28 липня 2016 року Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

На момент смерті ОСОБА_2 проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою, виданою комунальним концерном "Центр комунального сервісу" 12.08.2016 року за №78/2550 та була 11.08.2018 року знята з реєстрації із зазначеної адреси у зв`язку із смертю.

На день смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, зокрема, квартира АДРЕСА_2 , яке належало померлій на праві власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності, виданим згідно з розпорядженням №788 від 22 квітня 1997 року, та технічним паспортом.

Спадкову справу заведено 20 грудня 2016 року за №20/2016, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру.

Спадкоємці першої черги відсутні, а вона, як рідна сестра спадкодавця, належить до другої черги спадкоємців за законом.

З 14 лютого 1980 року вона проживає у Російській Федерації та є громадянкою Російської Федерації.

Із сестрою останні декілька років (з березня 2014 року) спілкувалися рідко через різні погляди на ситуацію, що склалася між Україною та Росією, а саме, анексію Криму та війну на сході України.

Про факт смерті їй стало відомо випадково у червні 2018 року.

Після смерті рідної сестри вона не мала можливості оформити спадщину належним чином у зв`язку з постійним проживанням у Російській Федерації, тому пропустила строк для подання заяви до нотаріальної контори.

16 серпня 2018 року її представник звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Садихової Людмили Сергіївни.

У той же день постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Садихової Людмили Сергіївни було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме, у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна її рідної сестри ОСОБА_2 через пропуск шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

22 серпня 2018 року представник позивача в порядку передоручення після отримання постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії звернувся до адвоката з метою захисту порушеного права позивача, а саме, права на отримання спадщини за законом, а в подальшому і до суду.

Вважає, що громадянство, постійне проживання у Російській Федерації та відсутність матеріального забезпечення для прибуття до України для оформлення спадщини (оскільки позивач є пенсіонером) є поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 травня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, адвокат Домбровська І.О. представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення заяви.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначила, що з метою отримання відомостей про перетин кордону України адвокатом Домбровською І.О. направлено до Державної прикордонної служби адвокатський запит від 22 листопада 2018 року.

У відповідь на запит надійшов лист №0.184-47748/0/15-18 від 27.11.2018 року, де зазначено, що в період з 26 липня 2016 року по 22 листопада 2018 року ОСОБА_1 державний кордон України не перетинався, що об`єктивно підтверджує відсутність можливості позивача вчасно прийняти спадщину.

Вважає, що судом першої інстанції не надано жодної оцінки такому доказу, проігноровано факт відсутності перетину держаного кордону України позивачем, як і проігноровано те, що позивач є громадянкою іншої країни, що для спадкоємця є причиною, яка пов`язана з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами щодо своєчасного прийняття спадщини.

Зазначила, що в порушення положень ст. ст. 12, 81, 263, 264 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та не надав правильної оцінки наявним у справі доказам.

Учасники процесу в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , про що 28 липня 2016 року Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві складено відповідний актовий запис №348. (а.с. 10)

Доказами факту родинних зав`язків між ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_2 є Свідоцтво про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , НОМЕР_2 , видане 05 вересня 1953 року, батьками якої записані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , та Свідоцтво про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_3 , видане 07 лютого 1955 року, батьками якої записані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . (а.с. 11-12)

Зміна прізвища ОСОБА_3 на ОСОБА_3 відбулась у зв`язку із укладенням шлюбу із ОСОБА_8 , про що свідчить Свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_7. (а.с. 13)

09 жовтня 1986 року шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_4 від 09 жовтня 1986 року. (а.с. 14)

Зміна прізвища ОСОБА_6 на ОСОБА_6 відбулась у зв`язку із укладенням шлюбу, що вбачається з довідки про укладення шлюбу №269 від 22 травня 2017 року. (а.с. 15)

Згідно довідки вих. №78/2550 від 12 серпня 2016 року ОСОБА_2 була зареєстрована з 28 квітня 1987 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Знята з реєстраційного обліку 10 серпня 2016 року в зв`язку зі смертю.

На день смерті ОСОБА_9 за вказаною адресою була зареєстрована одна. (а.с. 16, 17)

Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, а саме, квартира АДРЕСА_2 , що належала померлій на підставі Свідоцтва про право власності на житло, яке видане згідно з розпорядженням №788 від 22 квітня 1997 року. (а.с. 18)

Спадкову справу заведено 20 грудня 2016 року за №20/2016, що вбачається з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №46234873 від 20 грудня 2016 року. (а.с.20)

Зі Спадкової справи вбачається, що померлою ОСОБА_2 заповіт складений не був. Дітей у померлої ОСОБА_2 не має, шлюб розірвано 09 жовтня 1986 року, інший шлюб не укладався.

Батько ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчить Свідоцтво про смерть НОМЕР_5 від 20 січня 1999 року. (а.с. 21)

Мати ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть НОМЕР_6 від 25 квітня 1989 року. (а.с. 22)

З наведеного вище вбачається, що спадкоємці першої черги відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1262 ЦК України ОСОБА_1 , як рідна сестра спадкодавця, є спадкоємцем другої черги за законом.

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Садихової Людмили Сергіївни від 16 серпня 2017 року №152/02-3 ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна ОСОБА_2 , 1953 року народження, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно постанови ОСОБА_1 пропустила шестимісячний строк подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. (а.с. 82-83)

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

З вказаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.

При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Подібна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі №381/4482/16-ц (провадження № 61-12844св18).

Рішення суду може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом було встановлено, що ОСОБА_1 із померлою сестрою останні декілька років (з березня 2014 року) спілкувалися рідко через різні погляди на ситуацію, що склалася між Україною та Росією. Про факт смерті сестри їй стало відомо випадково у червні 2018 року.

Колегія суддів вважає, що відсутність спілкування позивача зі спадкодавцем внаслідок різних поглядів на ситуацію, що склалася між Україною та Росією, відсутність коштів для проїзду до України для оформлення спадщини, наявність громадянства Російській Федерації не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Доводи апелянта адвоката Домбровська І.О. про те, що в період з 26 липня 2016 року по 22 листопада 2018 року ОСОБА_1 не перетинала державний кордон України, що нібито підтверджує відсутність можливості позивача вчасно прийняти спадщину колегія суддів не приймає.

Сам по собі факт відсутності перетину кордону без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Крім того, на території Російській Федерації функціонують посольство України та консульські установи через, які позивач могла подати відповідну заяву у передбачений законом строк.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про нотаріат» консульські установи України вчиняють такі нотаріальні дії:

1)посвідчують угоди (договори, заповіти, довіреності тощо), крім іпотечних договорів, угод про відчуження та заставу жилих будинків, квартир, дач, садових будинків, гаражів, земельних ділянок, іншого нерухомого майна, що знаходиться в Україні;

2)вживають заходів до охорони спадкового майна;

3)видають свідоцтва про право на спадщину;

4)видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя;

5)засвідчують вірність копій документів і виписок з них;

6)засвідчують справжність підпису на документах;

7)засвідчують вірність перекладу документів з однієї мови на іншу;

8)посвідчують факт, що громадянин є живим;

9)посвідчують факт знаходження громадянина в певному місці;

10)посвідчують тотожність громадянина з особою, зображеною на фотокартці;

11)посвідчують час пред`явлення документів;

12)приймають в депозит грошові суми і цінні папери;

13)вчиняють виконавчі написи;

14)приймають на зберігання документи;

15)вчиняють морські протести;

16)видають дублікати посвідчених ними документів.

Законодавством України можуть бути передбачені й інші дії, що вчиняються консульськими установами України.

Колегія суддів вважає, що докази, на які посилається адвокат Домбровська І.О., не підтверджують поважних причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця, що унеможливили звернення до нотаріуса у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну оцінку і в суду апеляційної інстанції не має правових підстав для переоцінки доказів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення не впливають, колегія суддів вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката Домбровської Ірини Олександрівни представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2021 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль