КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 755/17227/20

провадження № 22-ц/824/4048/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)

суддів - Махлай Л.Д., Стрижеуса А.М.

за участю секретаря судового засідання - Парфенюк В.А.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста»

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

треті особи - Відділ з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Приватне підприємство «Альянс», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Державна служба фінансового моніторингу України, Головне управління Державної податкової служби у м. Києві

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» - Остапченко Олени Василівни

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 листопада 2020 року у складі судді Виниченко Л.М.

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Відділ з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Приватне підприємство «Альянс», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Державна служба фінансового моніторингу України, Головне управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання недійсним (фіктивним) договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі та сукупності корпоративних прав власника приватного підприємства «Альянс», -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року представник ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» - Остапченко О.В. звернулася до суду з позовом про визнання недійсним (фіктивним) договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі та сукупності корпоративних прав власника приватного підприємства «Альянс».

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 листопада 2020 року у відкритті провадження відмовлено.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 03 січня 2021 року представник позивача Остапченко О.В. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції; судові витрати стягнути з відповідачів на користь позивача.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що договір купівлі-продажу корпоративних прав оскаржується з підстав порушення відповідачем під час його укладення прав кредитора, визначених ЦК України, у зв`язку з тим, що вказаний правочин є фраудаторним.

На підставі викладеного вважає, що спір у даній справі за своєю природою є спором між учасниками цивільних відносин щодо невиконання взятих на себе зобов`язань та неправомірного, на шкоду кредитора, відчуження активів й, відповідно, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що спір виник з корпоративних відносин та не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Висновок суду відповідач обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено в статті 19 ЦПК України:суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції і розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин в усіх випадках, за виключенням, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне.

По-друге, таким критерієм є суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

У частинах першій, другій статті 4 ГПК України закріплено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, правами та обов`язками учасників (засновників, акціонерів, членів) такої особи, крім трудових спорів.

Таким чином, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

Відповідно до статті 58 Закону № 1576-ХІІ вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Відділ з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, ПП «Альянс», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ДСФМ України, ГУ ДПС у м. Києві про визнання недійсним (фіктивним) договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі та сукупності корпоративних прав власника приватного підприємства «Альянс».

Таким чином, судом установлено, що спір у даній справі виник з приводу відчуження ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 належної їй частки корпоративних прав у статутному капіталі ПП «Альянс».

Таким чином, зважаючи на обставини справи та вищевказані норми законодавства, колегія доходить висновку, що спір у даній справі стосується відчуження власником своїх корпоративних прав на користь третьої особи, що є специфічною дією носія корпоративних прав і не може розглядатися в площині цивільного права.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки наслідком відчуження корпоративних прав є перехід до набувача частки у статному капіталі прав та повноважень учасника товариства, зокрема, щодо управління товариством, то відповідно до частини першої статті 20 ГПК України як спір щодо відчуження частки у статутному капіталі належить до юрисдикції господарських судів.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали місцевого суду - без змін, як такої, що є законною та такою, що постановлена з дотримання норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» - Остапченко Олени Василівни - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено «23» лютого 2021 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді Л.Д. Махлай

А.М. Стрижеуса