Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 330/1414/20

2/330/34/2021

"04" лютого 2021 р. Якимівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Нестеренко Т.В.,

за участю секретаря - Корнієнко М.М.,

за участю представника позивача - адвоката Саламахи В.Р.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 ( місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ), в інтересах якої діє адвокат Саламаха Віталій Русланович ( місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Якимівським РВ ГУМВС України в Запорізькій області від 15.10.2004 року) про стягнення суми боргу,

В С Т А Н О В И В:

14 липня 2020 року представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Саламаха В.Р. звернувся до Якимівського районного суду Запорізької області із позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти основної заборгованості у сумі 48 500,00 грн (сорок вісім тисяч п`ятсот грн 00 копійок), 3% річних від суми боргу в розмірі 1 484, 89 грн (одна тисяча чотириста вісімдесят чотири грн 89 коп) та проценти на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 1 023,35 (одна тисяча двадцять три грн 35 коп.); зобов`язати ОСОБА_1 відшкодувати на користь ОСОБА_2 суму судових витрат (судовий збір) у розмірі 840, 80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок), суму судових витрат (на професійну правничу допомогу) у розмірі 7 000 грн. (сім тисяч гривень).

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 26 червня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики відповідно до умов якого Позикодавець передав у власність Позичальнику грошові кошти у сумі 48 500,00 грн (сорок вісім тисяч п`ятсот грн 00 копійок), а Позичальник прийняв та зобов`язався повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк до лютого 2020 року, відповідно до графіку сплати боргу, який є невід`ємною частиною розписки. На підтвердження укладання 26.06.2019 року договору позики та передачі грошових коштів ОСОБА_1 власноручно було написано ОСОБА_2 розписку про отримання грошових коштів. Так, на умовах укладеного між позивачем та відповідачем договору позики строк повернення позики встановлено лютого 2020 року, однак, Відповідачем на сьогоднішній день зобов`язання не виконані у зв`язку з чим станом на 02.07.2020 року у Відповідача виникла заборгованість у сумі 48 500,00 грн (сорок вісім тисяч п`ятсот грн 00 копійок). Враховуючи грубе порушення відповідачем норм чинного законодавства України та умов договору позики (який підтверджується розпискою) від 26 червня 2019 року, заборгованість у сумі 48 500,00 грн (сорок вісім тисяч п`ятсот грн 00 копійок), підлягає стягненню в судовому порядку. Також зазначив, що з відповідача підлягає стягненню не тільки сума основного боргу, а й 3% річних від суми боргу в розмірі 1 484, 89 (одна тисяча чотириста вісімдесят чотири грн 89 коп) гривень та проценти на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 1 023,35 (одна тисяча двадцять три грн 35 коп) гривень. Оскільки свої зобов`язання за договором позики відповідач не виконала - кошти не повернула, позивачка була змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позову заяву, у якому остання зазначила, що позовні вимоги визнає частково, мотивуючи тим, що наприкінці листопада 2019 року нею були сплачені позивачу грошові кошти в розмірі 2 000 грн, що підтверджується копією досудової вимоги, доданою до позовної заяви представником ОСОБА_2 - адвокатом Саламаха В.Р., а отже дана обставина не оспорюється стороною позивача. Таким чином, сума її основного боргу перед ОСОБА_2 складає 46 500 грн. (сорок шість тисяч п`ятсот грн. 00 коп.). Крім того, зазначила, що стороною позивача невірно проведено розрахунок сукупного індексу інфляції за зазначений позивачем період, а саме сукупний розмір інфляційних збитків за весь період складають 170 грн. (сто сімдесят грн. 00 коп.), а ні 1023,35 (одна тисяча двадцять три грн. 25 коп.) як просить стягнути позивач. Також щодо стягнення відсотків за користування грошовими коштами зазначила, що загальний розмір 3 % річних від простроченої суми становить 872 гривні 89 копійок, а не 1484 гривні 89 копійок, як зазначено у позовній заяві. Крім того, зазначила, що оскільки загальний розмір позовних вимог, що просить стягнути позивач, складає 51 008,24 грн. (п`ятдесят одна тисяча вісім грн. 24 копійки), а задоволенню підлягає лише сума в розмірі 47 542,89 (сорок сім тисяч п`ятсот сорок дві грн. 89 копійок), відповідно судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог буде складати 783,62 (сімсот вісімдесят три грн. 62 копійки). Що стосується іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Саламаха В.Р., вважає, що вони не підлягають задоволенню.

У судовому засіданні представник позивача частково визнав розрахунки відповідача щодо сплати основної суми боргу, відсотків за користування грошовими коштами сукупний та розміру інфляційних збитків у наданому нею відзиві на позовну заяву, зазначив, що позивач з ними погодилась. Щодо вимог відповідача про зменшення суми сплаченого судового збору, зазначив, що сума 840 гривень 80 копійок, сплачена за подання позову - є мінімальною відповідно до ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою та відповідно зменшенню при стягненні не підлягає. Також просив задовольнити вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмір 7000 гривень, мотивуючи тим, що ним надано всі докази, в порядку ст.81 ЦПК України.

У судовому засіданні відповідач підтримала свою позицію викладену у відзиві на позовну заяву, просила суму судового збору стягнути пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме стягнути з неї - 783 грн.62 коп., а залишок суми - з позивача. Також просила відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з неї витрат на професійну правничу допомогу у розмір 7000 гривень, оскільки вважає зазначену суму завищеною.

Суд, дослідивши письмові докази по справі та заслухавши думку сторін вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли правовідносини у зв`язку із наданням останній боргової розписки, відповідно до якої відповідач взяв у позивача суму у розмірі 48500 (сорок вісім тисяч п`ятсот) гривень. Вказану суму відповідач зобов`язався повернути протягом восьми місяців у рівних частинах згідно графіку, який додавався до розписки.

Як вбачається з матеріалів справи, наприкінці листопада 2019 року ОСОБА_3 позивачу були сплачені грошові кошти в розмірі 2 000 гривень, що не оспорювалось представником позивача у судовому засіданні. Відповідно, суд приходить до висновку, що посилання відповідача про те, що сума її основного боргу перед ОСОБА_2 складає 46 500 (сорок шість тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок є обргрунтованими та такими, що визнаються сторонами.

Згідно ст. ст. 526,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У відповідності до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Крім того, згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Статтею 1049 ЦК передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обов`язки відповідно до договору. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Зі змісту процитованої норми закону можливо зробити висновок, що договір позики може бути строковим або безстроковим.

Якщо в договорі вказано, коли саме позичальник має повернути борг, то такий договір є строковим. Саме від моменту, коли позичальник має повернути борг, відраховуватиметься строк позовної давності (ст. 267 ЦК України) та нараховуватиметься пеня та інші штрафні санкції.

Із досліджених судом доказів, наданих позивачем вбачається, що відповідач зобов`язався повернути суму у розмірі 48500 (сорок вісім тисяч п`ятсот) гривень протягом восьми місяців з 26.06.2019 року, а саме до лютого 2020 року. Однак, судом встановлено, що відповідач лише частково погасила суму заборгованості за договором позики, а саме сплатила 2000 гривень, проте суму заборгованості за основним боргом у сумі 46500 гривень, до цього часу відповідач не повернула.

З огляду на викладене, враховуючи, що отримання відповідачем позики на загальну суму 48500 (сорок вісім тисяч п`ятсот) гривень, що підтверджується змістом дослідженого судом оригіналу боргової розписки, яка є доказом укладення договору позики, та неповернення суми позики відповідачем за правилами ст. 545 ЦК у розмірі 46500 гривень, що не оспорювалось сторонами у судовому засіданні, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача залишку суми заборгованості за борговою розпискою від 26.06.2019 року на загальну суму 46500 гривень.

Вимога позивача щодо стягнення з відповідача на його користь 3% річних та інфляційних витрат також підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною другою статті 625ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплаті кредиторові.

Згідно графіку погашення боргу, повернення грошових коштів в сумі 48500 грн. мало відбутися наступним чином: з липня 2019 року по лютий 2020 року ОСОБА_1 щомісячно мала сплачувати по 6000 гривень (крім грудня - 6500 гривень).

Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2020 року відповідачкою було частково погашено заборгованість, а саме сплачено 2000 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ч. 1 ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Згідно ч. 3 ст. 254 ЦК України, строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Дослідивши матеріали справи, суд погоджується, а сторони не заперечують проти розрахунку, зробленого відповідачем у відзиві на позовну заяву, а саме: згідно домовленості сторін та графіку погашення боргу, який є невід`ємною частиною розписки, в липні 2019 року відповідачка мала сплатити 6 000 гривень. В липні місяці 31 календарний день, тобто строк сплати частини боргу в розмірі 6 000 грн. спливає о 23 год. 59 хвилин 31 липня 2019 року, а отже прострочення сплати має місце з 1 серпня 2019 року. В серпні місяці також 31 календарний день. Відсотки за користування грошовими коштами розраховуються за формулою: Відсотки = Сума боргу*Процентна ставка/100 %/365 днів*Кількість днів прострочення, відповідно 6000 грн. * 3 % / 100 % / 365 днів * 31 день = 15,29 грн. Таким чином, 3 відсотки річних від простроченої в липні 2019 року суми в розмірі 6000 грн. за серпень становить 15,29 грн.. Наступна частина боргу в розмірі 6000 грн. мала бути сплачена включно до 31 серпня 2019 року, а отже прострочення сплати має місце з 1 вересня 2019 року. Станом на 01 вересня 2019 року прострочена сума становила 12 000 грн.. У вересні 30 календарних днів, а отже 3 відсотки річних від простроченої в липні-серпні 2019 року суми в розмірі 12 000 грн. за вересень становить 29,59 грн. (12 000 грн. * 3 % / 100 % / 365 днів * 30 днів). Наступна частина боргу в розмірі 6000 грн. мала бути сплачена включно до 30 вересня 2019 року, а отже прострочення сплати має місце з 1 жовтня 2019 року. Станом на 01 жовтня 2019 року прострочена сума становила 18 000 грн. У жовтні 31 календарний день, а отже 3 відсотки річних від простроченої в липні-вересні 2019 року суми в розмірі 18 000 грн. за жовтень становить 45,86 грн. (18 000 грн. * 3 % / 100 % / 365 днів * 31 день). Наступна частина боргу в розмірі 6000 грн. мала бути сплачена включно до 31 жовтня 2019 року, а отже прострочення сплати має місце з 1 листопада 2019 року. У листопаді 2019 року прострочена сума становила 22 000 грн., оскільки черговий платіж ОСОБА_2 мав складати 6 000 грн., але в листопаді мною була сплачена сума в розмірі 2 000 грн. У листопаді 30 календарних днів, а отже 3 відсотки річних від простроченої в липні-жовтні 2019 року суми в розмірі 22 000 грн. за листопад становить 54,25 грн. (22 000 грн. * 3 % / 100 % / 365 днів * 30 днів). Наступна частина боргу в розмірі 6 000 грн. мала бути сплачена включно до 30 листопада 2019 року, а отже прострочення сплати має місце з 1 грудня 2019 року. Станом на 01 грудня 2019 року прострочена сума становила 28 000 грн. У грудні 31 календарний день, а отже 3 відсотки річних від простроченої в липні-листопаді 2019 року суми в розмірі 28 000 грн. за грудень становить 71,34 грн. (28 000 грн. * 3 % / 100 % / 365 днів * 31 день). Наступна частина боргу в розмірі 6 500 грн. мала бути сплачена включно до 31 грудня 2019 року, а отже прострочення сплати має місце з 1 січня 2020 року. Станом на 01 січня 2019 року прострочена сума становить 34 500 грн. У січні 31 календарний день, а отже 3 відсотки річних від простроченої в липні-грудні 2019 року суми в розмірі 28 500 грн. за січень становить 87,66 грн. (34 500 грн. * 3 % / 100 % / 366 днів * 31 день). Наступна частина боргу в розмірі 6 000 грн. мала бути сплачена включно до 31 січня 2020 року, а отже прострочення сплати має місце з 1 лютого 2020 року. Станом на 01 лютого 2020 року прострочена сума становить 40 500 грн. У лютому 2020 року 29 календарних днів, а отже 3 відсотки річних від простроченої в липні 2019 - січні 2020 року суми в розмірі 40 500 грн. за лютий 2020 року становить 96,27 грн. (40 500 грн. * 3 % / 100 % / 366 днів * 29 днів). Остання частина боргу в розмірі 6 000 грн. мала бути сплачена включно до 29 лютого 2020 року, а отже прострочення сплати має місце з 1 березня 2020 року. Станом на 01 березня 2020 року прострочена сума становить 46 500 грн. З 01 березня по 02 липня 2020 року 124 календарних дня, а отже 3 відсотки річних від простроченої суми в розмірі 46 500 грн. з 01 березня по 02 липня 2020 року становить 472,62 грн. (46 500 грн. * 3 % / 100 % / 366 днів * 124 дні). Таким чином, загальний розмір 3 % річних від простроченої суми становить 872 гривні 89 копійок, що не заперечувалось стороною позивача.

Розрахунок сукупного індексу інфляції на момент ухвалення рішення по справі здійснюється згідно із даними Державної служби статистики України за такі місяці

Липень 2019 - 99,4%, серпень 2019 - 99,7%, вересень 2019 - 100,7%, жовтень 2019 - 100,7%, листопад 2019 - 100,1%, грудень 2019 - 99,8%, січень 2020 - 100,2%, лютий 2020 - 99,7%, березень 2020 року - 100,8%, квітень 2020 - 100,8%.

Сукупний індекс інфляції становить:

9,4+99,7+100,7+100,7+100,1+99,8+100,2+100,8+99,7+100,8=1001,9

1001,9/10 місяців = 100,19

До того ж позивачем при розрахунку інфляційних збитків невірний сукупний індекс інфляції застосований до повної суми позики, тобто до 48 500 грн., не враховуючи той факт, що в листопаді ОСОБА_2 в рахунок боргу отримана сума в розмірі 2000 грн.

Натомість за липень-жовтень 2020 року, тобто 4 (чотири) місяці, сукупний індекс інфляції складає 100,13 (99,4 + 99,7 + 100,7 + 100,7 = 400,5 / 4 місяці).

За листопад 2019 року - квітень 2020 року, тобто 6 (шість) місяців, сукупний індекс інфляції складає 100,23 (100,1+99,8+100,2+99,7+100,8+100,8=601,4 / 6 місяців).

Таким чином, сукупний розмір інфляційних збитків за весь період складають 170 грн. (сто сімдесят грн. 00 коп.).

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає сплаті судовий збір в розмірі840,80 грн., який є мінімальним відповідно до ч.4 ЗУ «Про судовий збір» при зверненні до суду з позовною заявою майнового характеру, яка подана фізичною особою.

Вирішуючи питання стосовно вимоги відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК Україниза результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 3ст. 137 ЦПК Українидля визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року справа № 72/1010/16-ц, провадження № 61-3416 св 18 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідно до п. 1 ч.2ст. 141 ЦПК Україниінші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн., що підтверджується квитанціями №45 від 06.07.2020 та №0.0..1 від 17.06.2020 року та актом приймання - передачі наданих послуг за надання правової (професійної правничої) допомоги за договором №15/06/с-1 від 15.06.2020 року. Позивачем надано договір про надання правової допомоги та квитанції про оплату витрат на правову допомогу на загальну суму 7000 грн., тобто у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

За такого згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн. та судовий збір розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10-11,19,81-82,133,141,209,247,258,263-265,274-279 ЦПК України, ст. ст. 15-16, 526, 625, 1046, 1049 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Саламаха Віталій Русланович до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти основної заборгованості у сумі 46500 ( сорок шість тисяч п`ятсот ) гривень 00 копійок, 3 % річних від суми боргу в розмірі 872 (вісімсот сімдесят дві) гривень 89 копійок та проценти на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 170 (сто сімдесят) гривень.

Стягнути з з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму судових витрат: судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. та суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Т.В. Нестеренко