Справа № 405/6933/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м. Кропивницький

Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:
головуючого-судді: Драного В.В.
при секретарі: Гаврилюк Ю.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гулий А.В., звернувся до суду з позовом до відповідача в/ч НОМЕР_1 Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди у розмірі 15000 грн. В обґрунтування позову вказав, що він з 05.11.2014 року по 14.09.2015 року проходив військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 . 15.09.2019 року наказом командира військової частини позивача було звільнено з військової служби в запас. Однак при звільненні позивачу не було нараховано та не випалено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додатковї відпустки, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Не погоджуючись з такою протиправною бездіяльністю відповідача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини та за наслідками судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції 21.05.2020 року дану бездіяльність відповідача було визнано протиправною. Також відповідача було зобов`язано виплатити відповідну грошову компенсацію та середній заробіток за час вимушеного прогулу. Однак, відповідач умисно не виконав рішення суду, внаслідок чого Кіровоградським окружним адміністративному судом було винесена окрему ухвалу щодо його бездіяльності. Рішення суду було виконано відповідачем лише 27.10.2020 року. Так, вказав, що грошову компенсацію за невикористані дні додатковї відпустки він отримав лише через 5 років. При цьому, відповідач виконав вказане рішення суду лише після винесення судом окремої ухвали, тобто виконання рішень судів відбулося з порушенням законних строків. Вважає, що у зв`язку з протиправною бездіяльністю відповідача, яка встановлена судовими рішеннями, є всі наявні підстави для стягнення моральної шкоди. За таких обставин просить стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду за незаконне звільнення у розмірі 15000 грн.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.11.2020 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін.
Представник позивача 04.03.2021 року подав до суду клопотання, в якому просить розгляд справи провести без їх участі, позовні вимоги підтримав.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України. Поштова кореспонденція, направлена судом на адресу відповідача повернута з відміткою «адресат відсутній», тому він вважається повідомленим відповідно до норм п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі матеріалів справи та наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , яке видане 07.07.2015 року, та проходив військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 ) (а.с. 8, 9).
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.09.2015 року № 209 солдата ОСОБА_1 звільнено у запас, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 9).
Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо ненарахування та невиплати йому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2014 року по 2015 рік, позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до в/ч НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 року в адміністративній справі № 340/3371/19 позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані у 2014-2015 роках дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби та зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані у 2014-2015 дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 05.11.2014 року по 14.09.2015 року, виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби (а.с. 10-12).
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.05.2020 року апеляційну скаргу в/ч НОМЕР_1 задоволено частково, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі № 340/3371/19 скасовано та прийнято нове рішення. Даним рішенням позовні вимоги ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 2015 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 14.09.2015 року, зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015 року, та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби 14.09.2015 року по день фактичного розрахунку (а.с. 13-17). Дане судове рішення набрало законної сили.
10.08.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністативного суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду в порядку ст. 383 КАС України. Окремою ухвалою суду від 19.08.2020 року заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо неналежного виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 21.05.2020 року в адміністративній справі № 340/3371/19 задоволено частково, визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо неналежного виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 21.05.2020 року в адміністративній справі № 340/3371/19 в частині неповної виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримка розрахунку при звільненні, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 14.09.2015 року по день фактичного розрахунку та зобов`язано в/ч НОМЕР_1 вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли неналежному виконанню постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 21.05.2020 року в адміністративній справі № 340/3371/19 (а.с. 18-20).
Як вбачається з наданих позивачем виписок по банківській картці, відповідач на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 21.05.2020 року в адміністративній справі № 340/3371/19 здійснив перерахування грошових коштів позивачу 23.06.2020 року, 30.06.2020 року, 30.10.2020 року (а.с. 21-22).
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
В абзаці другому пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Тобто. правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.
Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).
Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Однак позивач у своєму позові не наводить жодних доказів завдання йому моральних та душевних страждань через протиправні дії та бездіяльність відповідача та не вказує у чому проявилась завдана йому моральна шкода, її рівень, психічні та фізіологічні наслідки.
У свою чергу, позивач розпорядився своїми правами щодо визначення підстав позову шляхом посилання лише на протиправність дій відповідача, встановлену відповідними судовими рішеннями, та загального опису змісту правового регулювання без конкретної прив`язки до спірних правовідносин. Крім того, позивач не навів жодних доводів або доказів того, що його страждання призвели до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Слід зазначити, що сам по собі факт ухвалення судового рішення про встановлення протиправності дій чи бездіяльності не може бути самостійною та достатньою підставою стверджувати про спричинення позивачеві моральної шкоди та не звільняє його від обов`язку надати докази на підтвердження наявності всіх необхідних елементів складу деліктних правовідносин (як то зміст моральної шкоди та причинно-наслідковий зв`язок), яке є підставою для відшкодування моральної шкоди.
Третій апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 21.05.2020 року, визнавши протиправними бездіяльність відповідача також зобов`язав вчинити відповідні дії на поновлення порушених прав позивача. При цьому, будь-яких інших обставин, зокрема, щодо заподіяння шкоди позивачу, причинного зв`язку між такою шкодою та бездіяльністю відповідача даним судом не встановлено.
Крім того, позивачем не надано доказів того, що окрема ухвала Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.08.2020 року набрала законної сили.
Слід вказати, що у спірних правовідносинах вина заподіювача шкоди презюмується. Разом з тим, наданих позивачем до суду доказів недостатньо для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач зобов`язаний довести не лише протиправність діяння, яким йому завдано шкоду, але й факт настання негативних наслідків у вигляді моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок з протиправними діями.
З огляду на викладене, враховуючи, що позивач не надав доказів заподіяння відповідачем моральних страждань або втрат немайнового характеру, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 11-13, 19, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування моральної шкоди відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда В.В. Драний