Ухвала

22 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 266/3644/20

провадження № 61-20152ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Царьова Олена Сергіївна, на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 вересня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 01 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Сахова Марина Андріївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі спадкодавцем більш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, зміну черговості одержання права на спадкування разом із спадкодавцем першої черги, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок, визнання право власності на частину спадщини,

ВСТАНОВИВ:

07 грудня 2021 року ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Царьова О. С., із застосування засобів поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду з касаційного скаргою на зазначені судові рішення.

У касаційній скарзі заявниця просить звільнити її від сплати судового збору мотивуючи тим, що вона є пенсіонеркою, перебуває у скрутному майновому стані, розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру її річного доходу за попередній календарний рік, зокрема загальна сума її річного доходу складає 36 606,21 грн. На підтвердження цього надала докази про розмір її пенсії за період з жовтня 2020 року до вересня 2021 року.

Відповідно до статті 136 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строку у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Ураховуючи той факт, що розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання касаційної скарги становить 7 567,20 грн, що перевищує 5 відсотків розміру річного доходу заявниці, заявлене клопотання про звільнення від сплати судового збору підлягає задоволенню, оскільки наведені заявницею обставини, є підставою для звільнення від сплати судового збору.

Проте, касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки на порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України заявниця у касаційній скарзі не вказала підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У касаційній скарзі заявниця хоча і посилається на висновки, викладені в окремих постановах Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, проте не зазначила яку (які) саме норму (норми) права застосував апеляційний суд без урахування висновків, а також не конкретизувала підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Зазначаючи про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносин, заявниця не зазначила стосовно застосування яких саме норм права відсутній висновок Верховного Суду, як на думку заявниці та яку норму мав застосувати суд апеляційної інстанції.

Посилаючись на недослідження судом доказів, заявниця не зробила висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Указані недоліки касаційної скарги унеможливлюють вирішення питання про відкриття касаційного провадження.

Тому заявниці необхідно подати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, із зазначенням підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.

Відповідно до положень частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявниці строку для усунення недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Царьова Олена Сергіївна, на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 вересня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 01 грудня 2021 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначеного вище недоліку десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та її буде повернуто заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Яремко