РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі - відповідачі), в якому просить стягнути з відповідачів на його користь суму 3 % річних в розмірі 76 362 грн. 54 коп., суму нарахованих інфляційних втрат в розмірі 188 297 грн. 06 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 23 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредитування № 0, за умовою якого ОСОБА_1 отримала кредит (грошові кошти) у розмірі 67 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за використання кредиту у розмірі 11,5 % річних.

У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 , разом із вищезазначеним кредитним договором, 23 жовтня 2007 року між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір поруки №152186, згідно умов якого ОСОБА_2 зобов`язався відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» в тому ж обсязі, що і ОСОБА_1 , зокрема, за повернення основної суми заборгованості, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором, існуючих як на момент укладання договору, і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

28 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредитування № 0, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 300 000 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за використання кредиту у розмірі 13,20 % річних.

У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 , разом із вищезазначеним кредитним договором, 28 лютого 2008 року між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір поруки № 183887, згідно умов якого ОСОБА_2 зобов`язався відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» в тому ж обсязі, що і ОСОБА_1 , зокрема, за повернення основної суми заборгованості, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором, існуючих як на момент укладання договору, і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

У зв`язку з невиконанням відповідачами умов Договору про надання споживчого кредитування № 0, Договору про надання споживчого кредитування № 0, щодо сплати заборгованості, ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області щодо примусового стягнення заборгованості за вказаними договорами. 09 вересня 2010 року Рівненським міським судом Рівненської області було розглянуто справу №2-5062/10 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалено рішення, яким стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по Кредитним договорам № 0 від 23 жовтня 2017 року та № 0 від 28 лютого 2008 року в сумі 845 878 грн. 54 коп. і відшкодування судових витрат 1 820 грн. 00 коп., а всього 847 698 грн. 54 коп.

25 травня 2011 року Рівненським міським судом Рівненської області було розглянуто справу №2-5062/10 та вирішено заяву про перегляд заочного рішення в даній справі залишити без задоволення.

Також, 13 лютого 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено Договір факторингу № 2, відповідно до умов якого та у відповідності до глави 73 ЦК України, ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за Договором про надання споживчого кредиту № 0, Договором про надання споживчого кредитування № 0, Договором поруки № 152186, Договором поруки № 183887.

15 жовтня 2012 року Рівненським міським судом Рівненської області замінено у виконавчому провадженні на підставі виконавчого листа, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 18 листопада 2010 року, сторону стягувача ПАТ «УкрСиббанк» набувачем права вимоги за кредитним договором ТОВ «Кей-Колект».

При цьому, позивач вказує, що відповідачами ігноруються вимоги чинного законодавства та не виконується рішення суду, що набрало законної сили, майже 11 років. У зв`язку з чим, загальна сума 3 % річних, інфляційних втрат, понесених ТОВ «Кей-Колект» внаслідок прострочення відповідачами сплати заборгованості за період з липня 2018 року по червень 2021 року становить 264 659 грн. 60 коп.

05 листопада 2021 року відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову. У відзиві вказав, що з матеріалів позовної заяви вбачається, що за період з 01 липня 2018 року по 30 червня 2021 року погашення боргу не відбувалося. Відповідно позивач невірно здійснив розрахунок суми інфляційних втрат за період з липня 2018 року по червень 2021 року, включивши в «базу розрахунку» (колонка 4) інфляційні втрати за попередній період. Адже згідно роз`яснення Верховного Суду, викладеного в постанові № 905/21/19 від 26 червня 2020 року у випадку якщо погашення боргу не відбувалось декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший місяць такого періоду перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу та ділиться на 100%. Тобто, базою для розрахунку інфляції за кожен місяць періоду має бути сума відкорегована до інфляції (колонка 5) за липень 2018 року, а саме 841 764 грн. 65 коп. Щодо нарахування 3% річних вказує, що як вбачається з матеріалів позовної заяви позивач невірно порахував суму 3% річних за період з 01 липня 2018 року по 30 червня 2021 року. В колонці кількість днів прострочки (колонка 5) та розрахунку суми (колонка 6) вказано 1096 днів, однак період з 01 липня 2018 року по 30 червня 2021 року включав в себе 1095 днів.

У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання, що підтверджується його розпискою. 17 грудня 2021 року представник позивача ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити і солідарно стягнути з відповідачів 3% річних в сумі 76 362 грн. 54 коп., інфляційні трати в розмірі 188 297 грн. 06 коп. та судові витрати в сумі 3 969 грн. 89 коп.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися жодного разу, хоча належним чином повідомлялися про час, дату і місце проведення судових засідань.

Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Рівненській області від 28 липня 2021 року ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 24 березня 2005 року, а ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 08 липня 2008 року.

Так, зокрема 19 листопада 2021 року до суду повернулися не врученими судові повістки для відповідачів на 17 грудня 2021 року з довідками поштового відділення про причини повернення/досилання, де вказана причина повернення адресат відсутній за вказаною адресою.

Згідно ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Відповідно до частини 1, 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Оскільки судові повістки, направлені судом відповідачам за адресами, за якими зареєстровано їх місце проживання, не одержані, повернуті суду з відмітками - адресат відсутній за вказаною адресою, тому суд вважає відповідачів такими, що були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового розгляду. Про причини неявки вони суд не повідомили.

Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 23 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» надав ОСОБА_1 кредит в сумі 67 000,00 доларів США, що згідно курсу НБУ на день укладення договору становило 338 350,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом і строком повернення до 20 жовтня 2028 року.

Для забезпечення виконання Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 23 жовтня 2007 року, 23 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №152186, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язувався перед Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань перед Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», що виникли з Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 23 жовтня 2007 року, в повному обсязі як існуючих теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Також судом встановлено, що 28 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» надав ОСОБА_1 кредит в сумі 300 000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом і строком повернення до 27 лютого 2015 року.

Для забезпечення виконання Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28 лютого 2008 року, 28 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №183887, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язувався перед Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань перед Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», що виникли з Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28 лютого 2008 року, в повному обсязі як існуючих теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 вересня 2010 року в справі №2-5062/10 стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства „Укрсиббанк" заборгованість по Кредитним договорам № 0 від 23 жовтня 2007 року, № 0 від 28 лютого 2008 року в сумі 845 878,54 грн. і відшкодування судових витрат 1 820 грн., а всього 847 698 грн. 54 коп.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 15 жовтня 2012 року в справі №1715/17651/12 замінено у виконавчому у виконавчому провадженні на підставі виконавчого листа виданого Рівненським міським судом 18 листопада 2010 року, сторону стягувача ПАТ «УкрСибБанк» набувачем права вимоги за кредитним договором Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект». В ухвалі зазначено, що 13 лютого 2012 року ПАТ «УкрСибБанк» та ТзОВ «Кей-Колект» уклали «Договір Факторингу» № 2, відповідно до якого останнє отримало право грошової вимоги по відношенню до боржників ПАТ «УкрСибБанк», внаслідок чого відбулась зміна кредитора. Таким чином, усі права кредитора за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 23 жовтня 2007 року, договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28 лютого 2008 року, на даний час належать ТзОВ «Кей-Колект».

Доказів повного чи часткового виконання вказаного виконавчого документа суду не подано.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та три проценти річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року (справа №127/15672/16-ц, провадження № 14-254цс19).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належним чином не виконували своїх зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 23 жовтня 2007 року, Договором поруки №152186 від 23 жовтня 2007 року, Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28 лютого 2008 року, Договором поруки №183887 від 28 лютого 2008 року, у зв`язку із чим банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення з них заборгованості за кредитами. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 вересня 2010 року в справі №2-5062/10 позов ПАТ «УкрСибБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено та стягнуто з них заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 23 жовтня 2007 року та Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28 лютого 2008 року. Рішення суду відповідачами не виконано в повному обсязі, протилежного суду не доведено.

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2010 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість не припинилося та триває по час розгляду даної справи. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

У цій справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» пред`явило позов 21 липня 2021 року і в межах строку позовної давності, який обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, просить стягнути з відповідачів на його користь інфляційні втрати в сумі 188 297 грн. 06 коп. та три проценти річних в сумі 76 362 грн. 54 коп.

Позивачем проведено та надано розрахунок інфляційних втрат в сумі 188 297 грн. 06 коп. та трьох процентів річних в розмірі 76 362 грн. 54 коп., який відповідачем ОСОБА_1 не заперечується та не спростовується, а ОСОБА_2 заперечується з підстав того, що за період з 01 липня 2018 року по 30 червня 2021 року погашення боргу не відбувалося. Відповідно позивач невірно здійснив розрахунок суми інфляційних втрат за період з липня 2018 року по червень 2021 року, включивши в «базу розрахунку» (колонка 4) інфляційні втрати за попередній період, однак якщо погашення боргу не відбувалось декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший місяць такого періоду перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу та ділиться на 100%. Тобто, базою для розрахунку інфляції за кожен місяць періоду має бути сума відкорегована до інфляції (колонка 5) за липень 2018 року, а саме 841 764 грн. 65 коп. Щодо нарахування 3% річних ОСОБА_2 вказує, що як вбачається з матеріалів позовної заяви позивач невірно порахував суму 3% річних за період з 01 липня 2018 року по 30 червня 2021 року. В колонці кількість днів прострочки (колонка 5) та розрахунку суми (колонка 6) вказано 1096 днів, однак період з 01 липня 2018 року по 30 червня 2021 року включав в себе 1095 днів.

Суд погоджується, що в постанові Верховного Суду від 26 червня 2020 року у справі №905/21/19 вказано, що Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 ЦК України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Встановлення компетентним органом (Кабінетом Міністрів України) механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що "вартість грошей з індексом інфляції за попередній період" є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. У математиці це називається послідовність, утворена за певною закономірністю.

У судовій практиці часто виникають проблеми із застосуванням механізму розрахунку інфляційних збитків у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу. З огляду на таке, касаційний суд вважає за доцільне роз`яснити, що при зменшенні суми боргу у конкретному місяці "А" на певну суму (до прикладу 100 грн.), до уваги приймається сума боргу на початок розрахункового періоду "Х", помножена на індекс інфляції у цьому місяці (до прикладу " і-1"), і від зазначеного добутку необхідно віднімати суму погашення (100 грн.) Отже, у математичному викладі це можна відобразити такою формулою:

"Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ",

де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці).

А за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу та ділиться на 100%.

Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості, від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

Суд зазначає, що такий спосіб розрахунку інфляції за статтею 625 ЦК України з точки зору математичного підходу не є єдиним, але вбачається найбільш простим для застосування юристами.

Отже, при зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).

Як слідує з розрахунку суми інфляційних втрат (за період з липня 2018 року по червень 2021 року) ТОВ «Кей-Колект» залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду не перемножувало послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу та не ділило на 100%, натомість послідовно застосувало індекси інфляції у кожному розрахунковому місяці та ділило на 100% до суми за попередній місяць відкорегованої до інфляції. Такий спосіб розрахунку інфляції відрізняється від способу наведеному в постанові Верховного Суду від 26 червня 2020 року у справі №905/21/19, однак як при першому, так і при другому способі остаточна сума інфляційних втрат є ідентичною - 188 297 грн. 06 коп.

Щодо стягнення трьох процентів річних в розмірі 76 362 грн. 54 коп. за період з 01 липня 2018 року по 30 червня 2021 року, то суд погоджується з відповідачем ОСОБА_2 , що вказаний період включає в себе 1095 днів, а відтак сума до стягнення складає 76 292 грн. 87 коп. (847 698,54 * 1095 * 0,03/365).

За таких обставин з відповідачів на користь позивача слід солідарно стягнути інфляційні втрати у розмірі 188 297 грн. 06 коп. та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 76 292 грн. 87 коп.

Відповідно суд доходить висновку про необхідність задоволення позову частково.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі по 1 984 грн. 42 коп. з кожного (264 589 грн. 93 коп. х 3 969 грн. 89 коп. / 264 659 грн. 60 коп. / 2).

Керуючись статтями 526, 530, 599, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» інфляційні втрати у розмірі 188 297 (сто вісімдесят вісім тисяч двісті дев`яносто сім) гривень 06 копійок та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 76 292 (сімдесят шість тисяч двісті дев`яносто дві) гривні 87 копійок.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» судові витрати у розмірі 1 984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 42 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» судові витрати у розмірі 1 984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 42 копійки.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», місцезнаходження: вул. Іоанна Павла ІІ, буд. 4/6, корп. В, поверх 4, каб. 402, м. Київ, .

Відповідач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 21 грудня 2021 року.

Суддя О.О. Першко