ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

01 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 639/6483/18

провадження № 22-ц/818/4467/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря Гармаш К.В.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, з апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 березня 2020 року, постановлене у складі судді Баркової Н.В.

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року представник позивача - ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому, змінивши в подальшому предмет позову, просив суд у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 визнати право приватної власності ОСОБА_1 на: 1)1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , площею 65.9 кв. м; 2)1/2 частину нежитлового приміщення 3-го поверху № 14 в житловому будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , площею 5.7 кв. м; 3)1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , площею 40.9 кв. м; 4)1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , площею 67.1 кв. м; 5)1/2 частину земельної ділянки площею 0.9819 га, кадастровий номер :05:005:0112, що знаходиться у Вінницькій області, Погребищенського району, Морозівська сільська рада; 6)1/2 частину автомобіля Кіа Сеrato, 2009 року випуску, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , номер шасі, кузова й рами: НОМЕР_2 , та визнати право власності ОСОБА_4 на: 1)1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , площею 65.9 кв. м; 2)1/2 частину нежитлового приміщення 3-го поверху № 14 в житловому будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , площею 5.7 кв. м; 3)1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , площею 40.9 кв. м; 4)1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , площею 67.1 кв. м; 5)1/2 частину земельної ділянки площею 0.9819 га, кадастровий номер :05:005:0112, що знаходиться у Вінницькій області, Погребищенського району, Морозівська сільська рада; 6)1/2 частину автомобіля Кіа Сеrato, 2009 року випуску, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , номер шасі, кузова й рами: НОМЕР_2 . Судові витрати, що пов`язані з підготовкою до цивільної справи та будуть понесені у зв`язку з її розглядом, покласти на відповідача.

Від поділу квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 , площею 67.1 кв. м позивач відмовився, уточнивши в подальшому позовні вимоги.

Обґрунтовуючи позовні вимоги посилався на те, що 15.11.2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вступили в шлюб, про що було здійснено актовий запис в Реєстрі актів цивільного стану та видано свідоцтво про одруження. В шлюбі у подружжя народилася дочка - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дружина і чоловік є особами з інвалідністю 3 групи з дитинства (вони є глухонімими), їхня дочка також має інвалідність 3 групи. Під час спільного сумісного проживання дружина та чоловік спільно вели господарство та брали участь в його утриманні. Чоловік на стільки, на скільки це можливо при відповідній інвалідності здійснював трудову діяльність, а зароблені грошові кошти витрачав на примноження та утримання спільної сумісної власності. За таким же цільовим призначенням чоловік витрачав й отриману у зв`язку з інвалідністю 3 групи пенсію. Разом з тим у трудовій книжці містяться перерви в трудовому стажі, що зумовлено наступним. Дружина ОСОБА_2 професійно займається «Спортивним орієнтуванням» - видом спорту, яким вона й заробляє на життя (не враховуючи також пенсію у зв`язку з інвалідністю 3 групи). Вона дуже часто виїжджала й виїжджає на спортивні збори, тренування та змагання. У зв`язку з цим чоловік ОСОБА_1 , жертвуючи своєю трудовою діяльністю, у цей час займався утриманням та вихованням дочки - ОСОБА_5 . Отже позивач та відповідач, розподіливши між собою обов`язки з утримання спільного господарства, утримання та розвитку дитини, брали однакову участь у підтриманні різних аспектів діяльності сім`ї. Наразі спільне життя в подружжя не складається, вони більше спільне господарство не ведуть, подальше сумісне життя вважають неможливим. В наслідок цього позивач бажає розділити майно. А оскільки згоди з приводу поділу спільного сумісного майна вони не досягли, то позивач звертається до суду з метою поділу спільного сумісного майна. Упродовж свого спільного проживання подружжя набуло: 1)квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , площею 65.9 кв. м (набута за договором про участь у фонді фінансування будівництва житлового комплексу, державна реєстрація права здійснена 22.12.2016); 2)нежитлове приміщення 3-го поверху № 14 в житловому будинку, що знаходиться адресою АДРЕСА_2 , площею 5.7 кв. м (набута за договором про участь у фонді фінансування будівництва житлового комплексу, державна реєстрація здійснена 03.05.2017); 3)квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , площею 40,9 кв.м. (набута за договором купівлі-продажу, державна реєстрація права здійснена 27.10.2013); 4)квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , площею 67.1 кв. м (набута за договором купівлі-продажу, державна реєстрація: здійснена 27.10.2009); 5)земельну ділянку площею 0.9819 га, кадастровий номер :05:005:0112, що знаходиться у Вінницькій області, Погребищенського району, Морозівська сільська рада (державна реєстрація права здійснена 14.04.2016); 6)автомобіль Кіа Сеrrato, 2009 року випуску, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , номер шасі, кузова й рами: НОМЕР_2 (дата реєстрації 27.12.2013). Тож враховуючи, що майно було набуте під час перебування чоловіка й жінки в шлюбі, подружжя спільно надавало згоду на його придбання та бажало в подальшому використовувати його під час ведення спільного господарства, таке майно слід визнати спільною сумісною власністю подружжя. Сторони про поділ спільного сумісного майна не домовилися, поділ майна з виплатою грошової компенсації не вважають за можливе, у зв`язку з відсутністю грошових коштів для здійснення такого. Отже, вбачається, що необхідно здійснити поділ спільного сумісного майна шляхом виділення рівних, ідеальних часток для кожного з подружжя.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 березня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 березня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково. У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано право приватної власності за ОСОБА_1 на: Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 площею 65,9 кв м; Ѕ частину нежитлового приміщення третього поверху № 14 в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 площею 5,7 кв м; Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 площею 40,9 кв м; Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 площею 67,1 кв м; Ѕ частину автомобіля KIA CERATO, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі, кузова й рами: НОМЕР_3 . Визнано право власності за ОСОБА_2 на: Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 площею 65,9 кв м; Ѕ частину нежитлового приміщення третього поверху № 14 в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 площею 5,7 кв м; Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 площею 40,9 кв м; Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 площею 67,1 кв м та Ѕ частину автомобіля KIA CERATO, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі, кузова й рами: НОМЕР_4 . В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Cтягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 20 179, 15 грн.

Постановою Верховного Суду від 19 травня 2021 року постанову Харківського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що в рішенні суду безпідставно було застосовано ст. 57 СК України, у якій йде мова про майно, що є особистою власністю дружини та чоловіка. Суд у різних частинах оскаржуваного рішення констатує, що позивач хоче у результаті поділу отримати майно, що було придбане за особисті кошти, але в ході судового розгляду не було надано доказів, а в рішенні суду не вказано, що майно, яке перебуває в спільній сумісній власності, придбане саме за особисті кошти відповідача. Звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права з приводу об`єктивності та неупередженості, а також неправильно застосовані норми матеріального права, а саме повинна бути застосована ст. 60 СК України, отже все це є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Вказує, що в оскаржуваному рішенні суд безпідставно вважає ті чи інші обставини встановленими за відсутності належних та допустимих доказів, які б це підтверджували, зазначає, що суд робить висновки, які суперечать матеріалам справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 15.11.2003 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 одружився з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено відповідний актовий запис №2447 і підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 , виданим 15.11.2003 року. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_7 » (т.1 а.с. 13).

В шлюбі у позивача і відповідача народилася донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено відповідний актовий запис №304 і підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , виданого повторно 06.11.2018 року (т.1 а.с.14).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.11.2018 року розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 15.11.2003 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №2447. Прізвище позивача ОСОБА_4 , після розірвання шлюбу змінено на дошлюбне прізвище « ОСОБА_9 » (т.1 а.с.71-72, 93-94).

Як вбачається з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого 06.11.2018 року за частковим співпаданням (т.1 а.с.23-26) за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на:

1) квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 65.9 кв. м (дата державної реєстрації 22.12.2016 р.);

2) нежитлове приміщення 3-го поверху № 14 в житловому будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , площею 5.7 кв. м (дата державної реєстрації 03.05.2017 р.);

3) квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , загальною площею 40.9 кв.м (дата державної реєстрації 17.10.2013 р.);

4) квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , загальною площею 67.1 кв. м (дата державної реєстрації 27.10.2009 р.);

5) квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 , площею 67.1 кв. м 1/2 частка - на підставі свідоцтва про право власності р.№ НОМЕР_7 -ІІІ-І , договору про встановлення розміру часток на квартиру від 30.05.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Костенко С.А. за р.№1148 та 1/2 частка на підставі договору дарування, посвідченого 14.06.2011 р. р.№2977 приватним нотаріусом ХМНО Прокопенко А.В.;

6) земельну ділянку площею 0.9819 га, кадастровий номер :05:005:0112, що знаходиться у Вінницькій області, Погребищенського району, Морозівська сільська рада (дата державної реєстрації 05.11.2016 р.);

7) земельну ділянку площею 3.2021 га, кадастровий номер :07:001:0083, що знаходиться у Київській області, м. Фастів (дата державної реєстрації 12.06.2001 р.), однак остання земельна ділянка не зазначена як предмет позову позивачем.

Разом з тим відповідачем ОСОБА_4 не визнано належність їй земельних ділянок, зокрема, земельної ділянки площею 0.9819 га, кадастровий номер :05:005:0112, що знаходиться у Вінницькій області, Погребищенського району, Морозівська сільська рада, а позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження того, що вказана земельна ділянка дійсно належить саме відповідачу ОСОБА_4 не за частковим співпаданням, а за повним співпаданням.

Представником позивача були зменшені позовні вимоги, зазначено про відмову від вимог в частині розподілу квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 , площею 67.1 кв. м, яка на даний час вже продана відповідачем.

Так відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 04.06.2004 року, виданого відділом приватизації житлового фонду Виконавчого комітету Харківської міської ради, ОСОБА_10 та ОСОБА_4 належала на праві спільної сумісної власності квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 і набута відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (т.1 а.с.95).

В подальшому, на підставі договору дарування частини квартири від 14.06.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Прокопенко А.В., ОСОБА_10 подарувала ОСОБА_4 1/2 частину квартири АДРЕСА_6 , що підтверджується копією договору (т.1 а.с.96).

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 31.20.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Мороз В.М., квартиру АДРЕСА_6 ОСОБА_4 продала ОСОБА_11 , продаж вчинено за 516285 грн. 00 коп. (т.1 а.с.97-98).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 , автомобіль «Кіа Сеrato», 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі, кузова й рами: НОМЕР_2 зареєстрований за ОСОБА_1 (а.с.28).

Як вбачається з копії рахунку № НОМЕР_9 від 14.10.2009 року, ОСОБА_1 сплачено за автомобіль «Кіа Сеrato», 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі, кузова й рами: НОМЕР_2 суму у розмірі 187 320,00 грн. (а.с.125). Зазначену копію рахунку надано до суду відповідачем, яка вказала, що оригінал рахунку знаходиться у неї, і пояснила в судовому засіданні, що зняла гроші з банківського рахунку та передала їх чоловікові для придбання вказаного вище автомобілю.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 27.10.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Жовнір Л.П., ОСОБА_4 придбала у власність у ОСОБА_12 та ОСОБА_13 квартиру АДРЕСА_7 за 520700 грн. 00 коп.(т.1 а.с.122). Вказані відомості підтверджуються копією витягу з Державного реєстру правочинів від 27.10.2009 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.10.2009 року (т.1 а.с.122-124).

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 17.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П., ОСОБА_4 придбала у власність у ОСОБА_14 квартиру АДРЕСА_8 за 631400 грн. 00 коп.(т.1 а.с.120). Вказані відомості підтверджуються копією витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.2013 року (т.1 а.с.120-121).

Відповідно до копії договору з додатками № ФФБ-55-О.Я.-2 про участь у фонді фінансування будівництва житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 та ТОВ «Харківський регіональний фонд фінансування страхування будівництва» 07.04.2014року уклали цей договір про участь у фонді фінансування будівництва житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_2 ,об`єкт інвестування квартира АДРЕСА_9 за вказаною адресою (т.1 а.с.99-104) та в подальшому за відповідачем ОСОБА_4 виникло право власності на зазначений об`єкт інвестування, що підтверджується копією договору про уступку майнових прав на об`єкт інвестування, серія та номер: У-55-О.Я.-2 від 14.04.2014 року, копією довідки №54 про право Довірителя ФФБ на набуття у власність об`єкта інвестування від 14.11.2016 року, копією акту прийому-передачі квартири АДРЕСА_10 від 14.11.2016 року. На виконання даного договору відповідно до довідки №54 від 14.11.2016 року про 100 % оплату вартості загальної площі об`єкта інвестування і платіжного доручення №1 від 14.04.2014 року ОСОБА_4 сплатила 550 014 грн. Відтак, відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 33221336 від 27.12.2016 року за ОСОБА_4 , було зареєстровано з 22.12.2016 року право власності на квартиру АДРЕСА_10 (т.1 а.с.105-110).

Також з копії договору з додатками № ФФБ-10-О.Я.-К/2 про участь у фонді фінансування будівництва житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_2 ) вбачається, що ОСОБА_4 та ТОВ «Харківський регіональний фонд фінансування страхування будівництва» уклали цей договір 27.03.2017 року про участь у фонді фінансування будівництва житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_2 ,об`єкт інвестування нежитлове приміщення №14 загальною площею 5,7 кв.м за вказаною адресою (т.1 а.с.111-115) та в подальшому за відповідачем ОСОБА_4 виникло право власності на зазначений об`єкт інвестування, що підтверджується копією договору про уступку майнових прав на об`єкт інвестування, серія та номер: У-10-О.Я.-К/2 від 27.03.2017 року, копією довідки №11 про право Довірителя ФФБ на набуття у власність об`єкта інвестування від 27.03.2017 року із зазначенням суми коштів, внесених Довірителем до ФББ в розмірі 45600 грн.00 коп., довідкою №11 про 100 % оплату вартості загальної площі об`єкта інвестування від 27.03.2017 року. Відтак, відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 35076322 від 06.05.2017 року за ОСОБА_4 , було зареєстровано 03.05.2017 року право власності на нежитлове приміщення 3-го поверху №14 в житловому будинку літ. «А-17» за адресою АДРЕСА_2 (т.1 а.с.116-119).

З копії посвідчення Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради серії ААГ №205965 вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є інвалідом 3 групи (т.1 а.с. 15).

Згідно з копією довідки серії ХАР №008723 ОСОБА_1 , 1984 року народження, також є інвалідом 3 групи (т.1 а.с. 16).

З копії трудової книжки позивача ОСОБА_1 вбачається, що він 15.05.2002 року був прийнятий на роботу до ДП «Завод імені Малишева» і звільнений за власним бажанням 17.10.2002 року; 01.08.2005 року прийнятий на посаду статистика ТОВ «Никта» та звільнений за власним бажанням 01.07.2008 року; 01.07.2008 року прийнятий на посад кур`єра в ТОВ «Ласун» і 06.11.2008 року звільнений за власним бажанням; 15.05.2015 року прийнятий на посаду кур`єра в ТОВ «Пордуласа» (т.1 а.с.17-18).

Згідно з відповіддю ТОВ «Пордуласа» від 16.10.2019 року, з ОСОБА_1 на теперішній час немає трудових відносин, його звільнено за власним бажанням на підставі заяви та приказу №20-К від 15.10.2019 року (т.1 а.с.246).

Будь-яких доказів про суми отриманого доходу позивачем ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Разом з тим, з довідки вих. №41 від 13.03.2019 року про доходи ОСОБА_6 вбачається, що остання працює в Українському центрі з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт» на посаді Спортсмен інструктор, її дохід за 2007-2018 р.р. складає 5 829 501, 16 грн. При цьому в довідку включена Стипендія Президента у сумі 1045000, 00 грн. та грошова винагорода у сумі 4236883, 26 грн., яка не оподатковується, і до суми якої входить 1407000 грн.- отримані відповідачем в жовтні 2009 року, 1980000,00 грн. - отримані відповідачем в серпні 2013 року та 810383, 26 грн. отримані відповідачем в липні 2017 року після чергових перемог на Олімпіадах (т.1 а.с.126-127).

Згідно з висновком за фактом звернення ОСОБА_4 до Новобаварського відділу поліції ГУ Національної поліції України у Харківській області від 02.11.2018 року та за результатами розгляду матеріалу у відношенні позивача ОСОБА_1 прийнято рішення про складення адміністративного протоколу за ч.1 ст. 173-2 КупАП (а.с.130).

Учасниками справи надані світлини, на яких зображена ОСОБА_5 разом з батьком (т.1. а.с.167-176), а також ОСОБА_5 в різному віці під час її перебування влітку на дачі з бабусею (т.1 а.с.131-139).

З копії трудової книжки матері відповідача ОСОБА_10 вбачається, що її трудова діяльність скінчилась 23.09.2008 року (т.1 а.с.128).

З наданої ОСОБА_6 відповіді директора Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №18 ХМР Харківської області від 08.04.2019 року вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчалася та здобувала освіту у Харківській спеціалізованій школі № 18 Харківської міської ради Харківської області з 31.08.2017 по 22.11.2018 р. Мати, ОСОБА_6 , надавала благодійні внески у фонд школи та фонд класу. За навчання та відвідування учнями школи будь-які платежі не здійснювалися та не здійснюються. Батько, ОСОБА_1 , жодного разу не відвідував батьківські збори, ніколи не цікавився успіхами доньки у навчанні, за весь період навчання ОСОБА_15 у ХСШ № 18 один раз забирав дівчину додому (зі слів класного керівника ОСОБА_16 ) ОСОБА_17 , ОСОБА_10 регулярно приходила на батьківські збори, постійно відвідувала внучку, часто приводила і забирала її зі школи, постійно цікавилася її успіхами у навчанні, підтримувала тісний зв`язок з класним керівником та вчителями школи (зі слів класного керівника ОСОБА_16 ) (т.1 а.с.144).

Згідно з відповіддю директора Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №18 ХМР Харківської області від 28.05.2019 року, наданою на запит адвоката ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчалася та здобувала освіту у Харківській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 18 Харківської міської ради Харківської області з 31.08.2017 по 22.11.2018 р. У цей період дівчинка проживала з мамою, ОСОБА_18 та татом, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_4 . Батько та мати ОСОБА_15 є особами з особливими потребами по слуху. Зі слів класного керівника ОСОБА_16 , батько ОСОБА_1 та мати ОСОБА_2 жодного разу не відвідували батьківські збори, оскільки вони потребували сурдоперекладача. Мати або бабуся забирали дівчинку зі школи. Батько ОСОБА_1 один раз забирав дівчинку додому (зі слів керівника). Також, зі слів керівника, бабуся дівчинки приходила на батьківські збори, постійно відвідувала онуку, часто приводила і забирала її зі школи, спілкувалася з учителями, цікавилася успіхами к навчанні, підтримувала тісний зв`язок з класним керівником (т.1 а.с.185).

Відповідно до листа КНП «Міська дитяча поліклініка» №2 ХМР від 10.04.2019 року, наданого відповідачу, дитина ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала під наглядом фахівців поліклініки з народження до ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешкала за адресою АДРЕСА_5 . Згідно з інформацією, наданою лікарем-педіатром, догляд за ОСОБА_15 , відвідування дитячої поліклініки, проведення профілактичних щеплень та лікування, у разі потреби, здійснювали мати дівчинки та бабуся. Батько дитини до фахівців поліклініки стосовно надання медичної допомоги доньці та з питань стану її здоров`я не звертався. На теперішній час родина вибула на постійне місце проживання в м.Київ (т.1 а.с.145).

Як вбачається з відповіді адміністрації Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №2» Харківської міської ради від 27.05.2019 року на запит адвоката Бущан А.О., дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкала за адресою: АДРЕСА_11 , знаходилась під наглядом фахівців поліклініки з народження до 01.12.2018 р. На даний час родина вибула на постійне проживання у м.Київ. Вся інформація про стан здоров`я дитини ОСОБА_20 знаходиться у первинній документації. Згідно інформації, наданої лікарем-педіатром ОСОБА_21 та медичною сестрою кабінету щеплень, відвідування поліклініки дівчинкою, у разі потреби, здійснювалося у супроводі мами та бабусі. Батько дитини - ОСОБА_1 , з питань надання медичної допомоги доньці - ОСОБА_22 , до фахівців поліклініки не звертався (т.1 а.с.184).

Відповідно до довідки Харківського приватного навчально-виховного комплексу «Центр розвитку дитини «Інтелект» Харківської області від 26.04.2019 року, оплату за навчання ОСОБА_5 здійснювала ОСОБА_4 . ОСОБА_1 на батьківські збори не приходив, але іноді доньку забирав зі школи. Бабуся ОСОБА_23 відвідувала батьківські збори, цікавилась навчанням онуки, допомагала їй у виконанні домашніх завдань, прислухалася до порад класного керівника (т.1 а.с.158).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що нерухоме майно (окрім земельної ділянки, яку суд не відносить до майна, придбаного ОСОБА_6 ) та автомобіль, зазначені як предмет позову, не є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, оскільки хоча вказане майно і придбано під час шлюбу сторін, але за особисті кошти відповідача, тому розподілу в порядку статті 69 СК України не підлягають. Відповідачка надала докази на спростування презумпції спільності майна подружжя, закріпленої в статті 60 СК України, а саме докази про наявність у неї особистих коштів, отриманих нею від реалізації особистого майна, а також особистих коштів у вигляді винагороди, премії за особисті спортивні досягнення.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно ст. 18 СК України кожен учасник сімейних правовідносин має право звернутись до суду за захистом свого права або інтересу. Способами захисту є встановлення правовідношення.

Згідно статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому, для визначення того, чи є майно спільною сумісною власністю і можливість застосування до нього глави 8 СК України також необхідно керуватися главою 7 цього Кодексу, що регулює питання особистої приватної власності.

Стаття 57 СК України визначає майно, що уважається особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Так, відповідно до статті 57 СК України:

1. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

2. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

3. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги.

Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню.

4. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди.

5. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

6. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

7. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, як вбачається з матеріалів справи та наданих суду доказів, спірне нерухоме та рухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_24 зазначав, що під час спільного сумісного проживання сторони спільно вели господарство та брали участь в його утриманні, він на стільки, на скільки це можливо при відповідній інвалідності здійснював трудову діяльність, а зароблені грошові кошти витрачав на примноження та утримання спільної сумісної власності. За таким же цільовим призначенням він витрачав й отриману у зв`язку з інвалідністю 3 групи пенсію. Вказував, що ОСОБА_2 дуже часто виїжджала й виїжджає на спортивні збори, тренування та змагання. У зв`язку з цим він, жертвуючи своєю трудовою діяльністю, у цей час займався утриманням та вихованням дочки - ОСОБА_5 . Отже позивач та відповідач, розподіливши між собою обов`язки з утримання спільного господарства, утримання та розвитку дитини, брали однакову участь у підтриманні різних аспектів діяльності сім`ї.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_2 вказувала, що позовна заява не містить належних доказів на підтвердження хоча б однієї своєї вимоги, а саме фактів того, що зазначене майно є спільною власністю подружжя: купувалося в період шлюбу за спільні кошти, і що ОСОБА_1 безпосередньо брав матеріальну участь у придбанні зазначеного вище майна, жертвував своєю трудовою діяльністю, займався утриманням та вихованням дочки - ОСОБА_5 . Також, на думку відповідача, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що сторони, розділивши між собою обов`язки з утримання спільного господарства, утримання та розвитку дитини, брали однакову участь у підтриманні різних аспектів діяльності сім`ї. Наголошує, що позивач повноцінно не займався доглядом за донькою, оскільки не міг ні приготувати їй поїсти, ні покормити. Доглядом займалася відповідач, а в період її відсутності - ОСОБА_10 , яка тривалий час проживала разом позивачем, відповідачем та онукою.

Так, відповідач ОСОБА_2 зазначає, що за її особисті премії та нагороди, які вона одержала за особисті заслуги, загалом, згідно довідки вих. №41 від 13.03.2019 року про доходи ОСОБА_6 - 5 829 501, 16 грн., При цьому в довідку включена Стипендія Президента у сумі 1045000, 00 грн. та грошова винагорода у сумі 4236883, 26 грн., яка не оподатковується, і до суми якої входить 1407000 грн.- отримані відповідачем в жовтні 2009 року, 1980000,00 грн. - отримані відповідачем в серпні 2013 року та 810383, 26 грн. отримані відповідачем в липні 2017 року після чергових перемог на Олімпіадах.

З огляду на дати отримання зазначених стипендії та винагород, час придбання майна вбачається, що нежитлове приміщення 3-го поверху № 14 в житловому будинку, що знаходиться адресою АДРЕСА_2 ; квартира АДРЕСА_12 ; квартира АДРЕСА_8 ; автомобіль Кіа Сеrato, 2009 року випуску, з реєстраційним номером НОМЕР_1 були придбані за кошти, які ОСОБА_2 отримала за особисті заслуги.

Матеріали справи свідчать, що 05 жовтня 2009 року на особистий банківський рахунок відповідача № НОМЕР_10 , що був відкритий у АТ "Ощадбанк" надійшло 1 400 000грн. премії за отримані нею в Китаї на дефлімпійських іграх дві золоті і одна срібна медалі.

Згідно довідки АТ "Ощадбанк" від 11 березня 2019 року ОСОБА_4 з 2009 року по 2011 роки була клієнтом АТ "Ощадбанк", їй було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_10 в гривні.

Станом на 11 березня 2019 року рахунок закрито.

19 серпня 2013 року на особистий банківський рахунок відповідача № НОМЕР_11 , що був відкритий у ПАТ "Промінветсбанк" надійшло 1 980 000грн. премії за отриманя нею нагороди в Болгарії на дефлімпійських іграх, а саме золоту та бронзову медалі.

21 серпня 2013 року відповідач зняла із зназначеного рахунку 330 000грн., а 27 серпня 2013 року ще 1 500 000грн.

Як вбачається з матеріалів справи, з 04.06.2004 року ОСОБА_10 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належала квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , 1/2 частини якої на підставі договору дарування від 14.06.2011 року була подарована ОСОБА_10 ОСОБА_4 .

Доводи відповідача про те, що грошові кошти від продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 були використані на придбання квартири АДРЕСА_10 підтверджуються матеріалами справи.

Так, за змістом договору купівлі-продажу від 31.10.2013 року, продаж квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 вчинюється між сторонами за 516 285 грн., які покупець вніс на рахунок продавця в АТ «ОТП Банк», ще до підписання вказаного договору.

Із заяви на видачу готівки № 706 Т000JRВ від 29.01.2014 року АТ «ОТП Банк» вбачається, що ОСОБА_4 видано з поточного рахунку 498 062 грн. (а.с. 117 т. 2), які згідно квитанції № 2090297 від 14.04.2014 року внесені на поточний рахунок у ПАТ «Банк Національний кредит» на суму 550 839,02 грн. (а.с. 116 т. 2)

Також згідно платіжного доручення № 01 від 14.04.2014 року ОСОБА_4 550 014 грн. сплатила згідно договору № ФФБ-55-Щ-Я від 07.04.2014 року про участь у ФФБ житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_2 , а саме за придбання квартири АДРЕСА_10 .

Отже, квартира АДРЕСА_10 придбана ОСОБА_4 частково за її особисті кошти в розмірі 498 062 грн., а також за кошти 51952 грн. отримані нею за особисті заслуги.

Таким чином за кошти, отримані за особисті заслуги ОСОБА_4 було придбано майна загалом на суму 1 436 972 грн.

Сторони в судовому засіданні погодились, що вартість спірного майна при його поділі повинна визначатись з вартості на час його придбання, оскільки інших відомостей щодо вартості спірного майна матеріали справи не містять.

Матеріали справи не містять та позивачем не надано доказів щодо розміру доходів позивача ОСОБА_1 .

Відповідач наголошує на тому, що під час її знаходження на тренуваннях, зборах та змаганнях її донькою та домашнім господарством опікувалася її матір ОСОБА_10 .

Із пояснень свідків, які були допитані в суді першої інстанції вбачається, що коли ОСОБА_2 виїжджала на спортивні збори, тренування та змагання допомогу у вихованні дитини, а також у веденні домашнього господарства здебільшого надавала мати відповідача ОСОБА_10 . Однак, позивач ОСОБА_1 також опікувався дитиною.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, дочка позивача та відповідача також має інвалідність 3 групи.

Відповідач звертає увагу на той факт, що лише її мати відвідувала батьківські збори за місцем навчання дитини та супроводжувала дитину до лікарні.

Між тим, ці обставини не є доказом відсторонення позивача від виховання дитини, оскільки він має певні фізичні вади, що значно утруднює для нього можливість спілкування.

Разом з тим, суд враховує також і той факт, що брати участь у вихованні дитини позивач зобов`язаний і в силу ст. 150 СК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_1 своїми діями, (участю у веденні домашнього господарства, та участю у вихованні дитини) сприяв в одержанні відповідачкою премій, нагород, які вона одержала за особисті заслуги, отже вважає, за можливе з урахуванням ступіню такої участі, визначити частку позивача у майні, яке придбано за кошти, отримані відповідачем за особисті заслуги 18% на суму 258 654,96 (1 436 972 : 100 х 18).

Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_4 , 520 700 грн. вартість цього нерухомого майна, той факт, що іншого житла він не має, тому в порядку поділу майна подружжя, колегія суддів вважає за можливе виділити у власність позивача Ѕ частку цієї квартири.

З огляду на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи, доводи скарги їх спростовують, суд помилився із застосуванням норм матеріального права, колегія суддів на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення скасовує в оскарженій частині із частковим задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

У порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_1 визнати право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_7 .

В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна

Повний текст постанови складено 17 грудня 2021 року.