Справа №613/90/20 Провадження № 2/613/12/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області в складі головуючого судді Уварової Ю.В., за участі секретаря Семененко К.М., розглянувши в відкритому підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Селянське фермерське господарство «Дон», ОСОБА_3 про визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Богодухівського районного суду Харківської області перебуває зазначена цивільна справа.

В підготовчому засіданні представник третьої особи СФГ «Дон» Дегтяр О.І. подав заяву про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Одночасно з розглядом заяви представника СФГ «Дон» про закриття провадження судом поставлено на обговорення питання про прийняття заяви позивача про уточнення позовних вимог та залучення співвідповідачів.

В обґрунтування заяви про закриття провадження представник СФГ «Дон» зазначає, що у заяві про уточнення позовних вимог відповідача ОСОБА_4 представник позивача називає особою, яка провела держреєстрацію договорів оренди землі, тоб-то фактично оспорюються дії держреєстратора, вчинені нібито-то «як стороною в договорах та в актах», «на такі дії він не мав повноважень та згоди від позивача, власника земельної ділянки».

В договорах оренди від 22.10.2012 р. зазначено «Провідний спецаіліст ОСОБА_5 », але в своїй заяві ОСОБА_6 умисно уникає цього факту та приховує, що він оспорює дії посадової особи, вчинені при «внесенні в договори оренди землі реєстраційних записів про державну реєстрацію договорів оренди землі», які за підсудністю мають розглядатись за нормами КАСУ в Харківському окружному адміністративному суді із залученням третіх осіб ГУ Держгеокадастру у Харківській області та Сектору реєстрації Богодухівської РДА.

Інші нові похідні позовні вимоги про скасування записів у Держреєстрі земель та у Держреєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію договорів та права оренди землі за договорами оренди землі від 22.10.2012 р. за підсудністю також мають розглядатись за нормами КАСУ в Харківському окружному адміністративному суді.

Представник СФГ «Дон» вважає, що умисне приховування посадового становища відповідача ОСОБА_4 при проведенні ним 02.11.2012 р. державної реєстрації договорів оренди землі представник позивача здійснює умисно з метою необґрунтованої зміни підсудності справи, що відповідно до п.4 ч.2 ст.44 ЦПК України є зловживанням процесуальними правами.

Свою заяву про закриття провадження у справі представник СФГ «Дон» підтримав. Проти прийняття до розгляду заяви про уточнення позовних вимог заперечував.

Крім тієї підстави, що на його думку провадження у справі слід закрити, посилався на невідповідність поданої заяви вимогам ЦПК, про що надав дві заяви, в яких зазначає, що позивачем не в повному обсязі сплачено судовий збір. Так позивачем оспорюються дві дії при складенні двох актів, два записи у державному реєстрі земель та два записи у державному реєстрі речових прав, тобто всього заявлено шість позовних вимог немайнового характеру, а сплачено лише три судових збори.

Крім того в позовній заяві незрозуміло викладені фактичні обставини справи, не зазначені докази, що підтверджують ці обставини, не конкретизовано, який саме закон забороняв відповідачу вчиняти дії

щодо внесення в указані договори оренди землі реєстраційні записи, не зазначено позовних вимог щодо кожного з відповідачів, а додані до заяви докази не стосуються предмету доказування.

Отже вважав, що через зазначені недоліки заява про уточнення вимог в будь-якому разі не може бути прийнята до розгляду та має бути залишена без руху.

Представник позивача адвокат Колєснік І.А. просив прийняти до розгляду заяву про уточнення вимог, залучити співвідповідачів, проти закриття провадження у справі заперечував.

Зазначив, що визначаючи юрисдикцію спору, суд має врахувати суть і характер спірних правовідносин. Так, поданий позов направлений на захист цивільного права позивача права власності на земельну ділянку, позивач оспорює дії відповідача ОСОБА_2 під час заповнення акту приймання-передачі і той факт, що відповідач займає певну посаду, сам по собі автоматично не свідчить про наявність публічно-правового спору.

Щодо невідповідності заяви вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК, зокрема в частині сплати судового збору, зазначив, що вимоги направлені на захист прав позивача щодо однієї земельної ділянки, тому розмір судового збору визначено вірно.

Суд, вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали, приходить до такого.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Статтею 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, перелік яких наведено в цій статті. Відповідно до ч.3 ст.19 КАС України, адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Так, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

У цій справі позивач ОСОБА_1 оскаржує дії відповідача ОСОБА_7 як особи, яка на її думку здійснила дописку в акті приймання-передачі земельної ділянки та як реєстратора, що вчинив запис про державну реєстрацію договору оренди, частиною якого є вказаний акт. Таким чином вимога про скасування записів про державну реєстрацію договору оренди, а в подальшому і права оренди земельної ділянки за третьою особою, здійсненого державним реєстратором, має розглядатися як спір,

пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на користування земельною ділянкою іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тієї ж земельною ділянкою.

Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічні записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь у справі державного реєстратора як відповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) або одного зі співвідповідачів у спорі, не змінює цивільно-правового характеру такого спору.

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішень /записів/ про державну реєстрацію права оренди спірних земельних ділянок за третьою особою є захистом прав позивача на земельні ділянки від їх порушення іншою особою.

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справа № 804/1097/16, від 4 грудня 2019 року у справа № 823/588/16 та інших.

В своїй постанові від 22 серпня 2018 року у справа № 539/3192/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначала, що розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо ж в результаті прийняття рішення особа набуває або позбувається речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Отже, враховуючи, що вимоги позивача спрямовані на захист майнових прав власника земельної ділянки, а не на захист від протиправних дій ОСОБА_2 в сфері публічно-правових відносин, суд з урахуванням наведених вище правових позицій Верховного Суду доходить висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Оцінюючи доводи представника СФГ «Дон» щодо невідповідності уточненої заяви вимогам ЦПК України, суд зазначає таке.

Щодо розміру судового збору. Позивачем заявлено вимогу немайнового характеру про визнання дій відповідача протиправними та вимогу немайнового характеру про скасування записів у Державному реєстрі земель та Реєстрі речових прав на нерухоме майно, які здійснені щодо однієї земельної ділянки. Отже, враховуючи, що усі записи про державну реєстрацію, які просить скасувати позивач, здійснені щодо однієї земельної ділянки, про захист свого права власності на яку позивач і звернулась до суду, така вимога розцінюється як одна вимога немайнового характеру.

Щодо зазначення позовних вимог щодо кожного з відповідачів та викладення обставин в позові.

Статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з положеннями ст.49 ЦПК України позивач має право відмовитись від позову або частини позовних вимог, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, змінити предмет або підстави позову.

Частиною 1 ст. 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

В силу положень ст.189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є зокрема остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процессу.

Системний аналіз наведених норм права свідчить, що саме позивачу належить право визначення кола відповідачів, до яких заявлені позовні вимоги, підстав та предмету спору, визначення обсягу заявлених вимог, способу їх обґрунтування та способу захисту права.

Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (Висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

У разі встановлення судом, що позивачем до участі у справі залучено неналежного відповідача, суд за наслідками розгляду справи застосовує відповідні наслідки, про що зазначає в своєму рішенні.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач вважає, що СФГ «Дон» не має правомірних підстав користуватись належною їй земельною ділянкою, другий співвласник земельної ділянки ОСОБА_3 такого права СФГ «Дон» не оспорює, тому позивач вважає, що ці особи на її думку також брали участь у фальсифікації актів прийому-передачі та порушують її права наряду з відповідачем ОСОБА_2 .

Оцінка факту наявності чи відсутності порушення прав позивача вказаними особами буда надана судом на відповідній стадії, як про це зазначено вище, виходячи із заявлених позовних вимог та обраного позивачем способу захисту.

Вимога зазначати в позовній заяві закон, який забороняв відповідачу вчиняти певні дії, положеннями ст..175 ЦПК не передбачена, а питання належності доказів буде розглядатись судом при ухваленні рішення.

Таким чином суд не вбачає підстав для залишення без руху заяви про уточнення вимог, вважає за необхідне прийняти цю заяву до розгляду та залучити співвідповідачів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 43, 44, 49, 51, 189, 200, 257 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника СФГ «Дон» про закриття провадження у справі відмовити.

Прийняти до розгляду заяву позивача про уточнення позовних вимог від 15.11.2020.

Залучити СФГ «Дон» та ОСОБА_3 в якості співвідповідачів по справі за позовом

Запропонувати представнику СФГ «Дон» та ОСОБА_3 подати відзив на позов та надати їм час для підготовки відзиву.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 26.02.2021.

СУДДЯ