КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 373/57/20 Головуючий у 1 інстанції: Рева О.І.
провадження №22-ц/824/2615/2021 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Кулікової С.В., Болотова Є.В.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Переяславської міської ради Київської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 , про визнання права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати за нею право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1000 га, розташовану по АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області від 04.09.2017 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для подальшого оформлення права власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_3 » їй надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою для подальшого оформлення права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), орієнтовною площею 0,1000 га, розташовану в межах АДРЕСА_1 . Вказаною ділянкою вона відкрито і безперервно користувалася від 1998 року протягом дев`ятнадцяти років.

Проте, на її неодноразові звернення до відповідача про погодження та затвердження вказаного проекту землеустрою за набувальною давністю дане питання не виносилося на сесію міської ради. Вважає, що на підставі ст.344 ЦК України є особою, яка добросовісно, вільно та безперервно протягом більше десяти років володіє спірною земельною ділянкою, а тому має право на визнання за нею права власності на вказану земельну ділянку.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позовні вимоги задовольнити.

Скаргу обґрунтовувала тим, що вона добросовісно заволоділа чужим майном та понад 15 років продовжує відкрито, безперервно володіти земельною ділянкою площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 , а тому є усі правові підстави щодо визнання за нею права власності за набувальною давністю, відповідно до ст.119 ЗК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності порушення прав позивачки, за захистом яких мало місце звернення до суду, й відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Як вбачається з доданої до матеріалів справи копії заяви ОСОБА_1 від 16.08.2017 року, вона звернулась до Переяслав-Хмельницького міського голови Костіна Т.В. про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою для подальшого оформлення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , площею 0,1000, яка від 1998 року протягом дев`ятнадцяти років знаходиться в її постійному користування під сезонним обробітком.

Відповідно до копії акту депутата Переяслав-Хмельницької міської ради Саулка В.В. від 31.07.2017 за №232 ним було встановлено, що зазначена вище земельна ділянка від 1992 року протягом дев`ятнадцяти років знаходиться у постійному користуванні під сезонним обробітком (городом) ОСОБА_1 .

Рішенням Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області від 04.09.2017 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для подальшого оформлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_3 » надано дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення проекту землеустрою за адресою: АДРЕСА_1 . Пунктом 6 вказаного рішення обумовлено строк його дії - один рік з дня набрання ним чинності. Також пунктом 7 даного рішення попереджено ОСОБА_3 про те, що у разі виявлення на стадії виготовлення та затвердження проекту землеустрою факту попереднього безоплатного отримання земельної ділянки з комунальної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), дане рішення втрачає чинність.

До позову додано копію проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_3 в межах АДРЕСА_1 , виготовленого ТОВ «Землевпорядкування та кадастр».

Як вбачається з копій заяв ОСОБА_3 на ім`я Переяслав-Хмельницького міського голови Костіна Т.В. від 22.03.2019 року, 03.05.2019 року та 01.11.2019 року, остання зверталася до Переяслав-Хмельницької міської ради з проханням затвердити «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_3 в межах АДРЕСА_1 » та передати їй вказану земельну ділянку у приватну власність за набувальною давністю.

Рішенням Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області від 14.11.2019 за №01-76-VІІ Переяслав-Хмельницьку міську раду Київської області перейменовано на «Переяславська міська рада».

Згідно з копією рішення Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області від 06.10.2016 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для подальшого оформлення права власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_2 » ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), орієнтовною площею 0,1000 га, розташовану в межах АДРЕСА_2 . Присвоєно нововідведеній земельній ділянці поштову адресу: АДРЕСА_2 .

Відповідно до копії довідки відділу у Переяслав-Хмельницькому районі ГУ Держгеокадастру у Київській області №6-10-0.33-627/174-17 від 08.08.2017 року, станом на 01.01.2016 року згідно державної статистичної звітності «Про наявність земель та розподіл їх по землекористувачам, власниках землі та угіддях у м. Переяслав-Хмельницький», загальна площа земельної ділянки, що відводиться у власність ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території АДРЕСА_2 , становить 0,1000 га сільськогосподарських земель, номер рядка 12.3 «Землі не надані у власність або постійне користування в межах населених пунктів».

Також до матеріалів справи додано копію проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 , що виготовлений ФОП « ОСОБА_4 », що містить копію висновку «Про погодження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 » від 16.08.2017 року за №23-10/190; копію висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 31.08.2017 року за №11/245; підсумкову оцінку проекту землеустрою: «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах АДРЕСА_2 погоджується»; копію кадастрового плану земельної ділянки з кадастровим номером :01:093:0408.

Згідно з копією повідомлення Переяслав-Хмельницької міської ради від 17.04.2019 року за №20-22-456 на ім`я ОСОБА_3 наданий нею проект землеустрою є непогодженим відповідно до ст.1861 ЗК України. Також відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до копії повідомлення Переяслав-Хмельницької міської ради від 06.06.2019 року за №20-22-697 на ім`я ОСОБА_3 , на підставі рішення Переяслав-Хмельницької міської ради від 06.10.2016 року за №66-21/2-VІІ було розроблено проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно з Витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26.09.2017 року земельна ділянка по АДРЕСА_1 зареєстрована в державному земельному кадастрі за ОСОБА_2 та їй присвоєно кадастровий номер :01:093:0408.

Аналогічне вбачається з копії повідомлення Переяслав-Хмельницької міської ради від 25.11.2019 року за №20-22-1493 на ім`я ОСОБА_3 .

Як вбачається з з копії висновку «Про відмову у погодженні проекту щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 » від 24.10.2017 року за №277 відділ містобудування, архітектури та використання земель Переяслав-Хмельницької міської ради надав відмову у погодженні проекту щодо відведення зазначеної земельної ділянки у власність в зв`язку з тим, що на вказаному місці відповідно до графічних матеріалів проекту вже були розроблені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок іншим особам.

Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_5 позивачка звернулася до міської ради із заявою з графічним матеріалом і міська рада надала їй дозвіл на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . Відділ архітектури відмовив у погодженні їй проекту землеустрою. ОСОБА_3 обробляла цю земельну ділянку до того часу, поки існує спір відносно неї.

Свідок ОСОБА_6 - головний архітектор - начальник відділу архітектури виконкому Переяславської міської ради, пояснила, що у 2015 році в жовтні затвердили Генеральний план міста. Потім затверджували детальний план забудови. Конфігурація земельних ділянок була не такою, як в цілому по мікрорайону «Поліський». ОСОБА_3 було відмовлено, оскільки вже було погоджено проект землеустрою на цю ділянку ОСОБА_2 . Ця земельна ділянка не оброблялася. ОСОБА_3 земельний податок не платила.

За свідченнями свідка ОСОБА_7 - заступника головного архітектора, коли вона прийшла на дану посаду в серпні 2017 року, то знайомилась зі справами як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_2 . Вона ознайомилась з актом депутата, з якого вбачалось, що ОСОБА_3 від 1992 року обробляла спірну земельну ділянку. Але їй відомо, що ОСОБА_3 лише в 1995 році переїхала проживати в місто Переяслав-Хмельницький. На території забудови мешканці мікрорайону хаотично без дозволів обробляли городи. ОСОБА_3 обробляла земельну ділянку десь за 200 м від місця, де розташована спірна земельна ділянка. Потім вона покинула її обробляти, бо має власну земельну ділянку.

Свідок ОСОБА_8 в суді пояснив, що є спір щодо земельних ділянок по 0,10 га в мікрорайоні «Поліський». На момент виділення земельних ділянок у 2016 році там росла лише трава, їх ніхто не обробляв і забудов ніяких не було. Ділянки були вільні.

Відповідно до наданих ОСОБА_2 письмових доказів - фотозображень спірної ділянки підтверджується факт невикористання спірної ділянки ОСОБА_3 земельної ділянки, що є предметом спору, впродовж тривалого часу. Про це свідчить велика забур`яненість площі, наявність парослі, кущів та багаторічних насаджень. Вік дерев, що ростуть посеред спірної ділянки, навіть візуально без спеціального дослідження, свідчить про те, що як мінімум 5-6 років землю ніхто не обробляв.

Статтею 12 ЗК України визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, до яких належать, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу, інформування населення щодо вилучення (викупу) та інші.

Згідно зі статтею 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

За ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Відповідно до ст.119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

Отже, умовами набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю є: 1) добросовісність користування земельною ділянкою, яке полягає у невчиненні особою перешкод власнику земельної ділянки у реалізації ним свого права власності на це майно протягом 15 років; 2) відкритість користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб; 3) безперервність користування протягом 15 років; 4) відсутність документів, які б свідчили про наявність у громадянина прав на цю земельну ділянку.

Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

Порядок набуття громадянами права власності на земельну ділянку встановлений Земельним кодексом України.

За ч.1 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу.

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Положеннями ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до зібраних матеріалів справи, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачем не надано належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження факту користування нею спірною земельною ділянкою від 1998 року, а також сплати податку на землю (земельного податку) у зазначений період.

Судом також вірно враховано висновки, зроблені Верховним Судом України в справі №742/2916/15-ц. Так, не передбачено жодних переваг для осіб, зазначених у частині першій ст.119 ЗК України, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не призводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування (статті 118, 123 ЗК України). Ця норма надає лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов`язкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно вважав недоведеними порушення прав позивачки, за захистом яких мало місце звернення до суду, і відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, за умов наявності двох осіб, які претендують на отримання у власність однієї й тієї ж земельної ділянки, при розроблені ними проектів землеустрою, питання того, кому може бути ця земельна ділянка надана у власність, має бути вирішено на підставі вимог законодавства з врахуванням, якщо це передбачено законом, черговості, пільг тощо, якими можуть бути зокрема ті, що встановлені у Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» або ст.119 ЗК України.

Відповідно до матеріалів справи спірна земельна ділянка знаходиться в межах міста Переяслав і належить до земель комунальної власності міста. Добросовісні землекористувачі мають сплачувати земельний податок. Відповідно до Податкового кодексу України плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності Земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Плату за землю сплачують власники землі та землекористувачі з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Позивачкою не надано підтверджуючих документів про добросовісне користування земельною ділянкою і вона знала та могла знати про відсутність у неї підстав користуватись земельною ділянкою.

Згідно з висновками Верховного Суду України в Постанові від 6.09.2018 року в справі №205/1178/16-ц добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

У Постанові від 19.09.2018 року в справі №296/6949/17 Верховний Суд звернув увагу, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Такий висновок Верховний Суд зробив у Постанові від 27.09.2018 року в справі №571/1099/16-ц та Постанові від 31.10.1018 року в справі №683/2047/16-ц.

Таким чином, позивачка знала, що земельна ділянка є комунальною власністю міста, тому вона не може бути добросовісним користувачем. Для застосування набувальної давності володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Щодо безперервності користування позивачкою земельною ділянкою, то акт обстеження земельної ділянки депутатом міської ради депутатом міської ради ОСОБА_5 не може слугувати доказом безперервності користування, оскільки невідомо на підставі чого депутатом було встановлено такий факт і як ним контролювалося ця безперервність користування земельною ділянкою.

Отже, ні акт депутата, ні свідчення свідків не підтверджують безперервності користування позивачем спірною земельною ділянкою протягом 19 років.

Щодо відкритості користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб, то дана позиція позивачкою не підтверджена.

Також відсутні документи, які б свідчили про наявність прав на дану земельну ділянку.

Відсутність будь-якого з перерахованих вище елементів виключає можливість набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

Отже, апеляційна скарга позивачки не обгрунтована і не може бути задоволена, оскільки проект землеустрою, який поданий нею на затвердження, не був погоджений у визначеному порядку і нею не було набуто право власності та були відсутні підстави для «правомірного очікування» такого набуття. .

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: