Справа № 188/496/21
Провадження № 2/188/332/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бурди П.О.,

при секретарі судового засідання Гречко В.С.,

розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Дмитрівської сільської ради (далі відповідач) про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що в 1998 році він придбав у місцевої жительки ОСОБА_2 без оформлення документів житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У 2019 році позивач дізнався про те, що цей будинок належить не людині, в якої він його придбав, а незнайомій йому ОСОБА_3 . ОСОБА_2 , яка продала йому будинок, померла. Позивач стверджує, що будь-яких спадкоємців в померлої ОСОБА_3 не залишилось, тому спірний об`єкт нерухомості не має власника. Позивач зазначив, що проживає у вказаному будинку, тобто добросовісно та відкрито володіє цим майном більше двадцяти років, несе витрати по сплаті комунальних послуг. Позивач просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Позивач, посилаючись на ст. ст. 392, 344 Цивільного кодексу (далі ЦК) України просить суд визнати за ним право власності в порядку набувальної давності на нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 61,4 м2, житлова 34,3 м2, який складається з таких будівель та споруд: А1 - Житловий будинок, Б1 Гараж, В1 Вуглярка, Г1 - Літня кухня, Д1 Дровник, Є1 АДРЕСА_2 скважина.

Відзив на позовну заяву від представника відповідача не надходив.

Позов подано до суду 29 квітня 2021 року.

Ухвалою суду від 31 травня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити і залишити судові витрати на ньому.

Відповідач подав заяву про розгляд справи за відсутності його представника, заперечень проти позову не має, просить судові витрати залишити за позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось.

Враховуючи визнання відповідачем позову, суд відповідно до положень ч.3 ст. 200 ЦПК України у підготовчому засіданні ухвалив рішення.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Визнати право власності позивача на житловий будинок можливо з огляду на встановлені судом обставини та системний аналіз чинного законодавства, яке регулює такі правовідносини.

Судом встановлено, що з 1998 року позивач постійно проживає у житловому будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , купленому ним без оформлення документів, що підтверджується копією акту, складеного 13.02.2007 сусідами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Позивач зареєстрований за місцем постійного проживання у вказаному будинку з 16 квітня 1978 року, що вбачається з його паспорта НОМЕР_1 , виданого Петропавлівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 13.11.2000, та довідки № 2572 від 29.10.2015 виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області.

Згідно з цією довідкою та довідкою №39 від 15.01.2021 виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області вказаний будинок належить ОСОБА_3 .

З технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що він складається з таких будівель та споруд: АДРЕСА_3 скважина.

Право власності на цей будинок не зареєстровано, що видно з довідки КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 7814 від 26.12.2019.

Після смерті ОСОБА_3 спадкоємці відсутні, що підтверджується інформацією, наданою завідувачем Другої Синельниківської державної нотаріальної контори в.о. Петропавлівської державної нотаріальної контори Мельниковим О.Ж. про те, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилася та витягом зі спадкового реєстру про відсутність інформації про таку спадкову справи.

Правовідносини між сторонами регулюються нормами ЦК України.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема, ст. 1 Першого протоколу до неї, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу, що закріплено у ст. 16 ЦК України.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 380 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Садибою згідно з статтею 381 ЦК України є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

Термін «домоволодіння» у ЦК України відсутній.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ за № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах захист права власності та інших речових прав» (далі Постанови ВССУ) можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Відповідно до п.14 вказаної Постанови ВССУ виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Згідно з рекомендаціями, що містяться у Постанові ВССУ, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю суди повинні враховувати, зокрема, таке:

володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Володіння позивачем спірним майном відповідає усім вказаним критеріям.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.

Вартість вказаного будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами складає 40 500 гривень, що є ціною позову і підтверджується звітом про оцінку майна від 13.04.2021, наданим ФОП ОСОБА_7 .

Виходячи з цієї ціни позову та вимог пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», позивачем був сплачений судовий збір, про що до позову додана квитанція банку.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, тому суд вважає за можливе клопотання позивача задовольнити та залишити судові витрати на ньому.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 13, 76-81, 141, 206, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , який мешкає за місцем реєстрації: АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_2 до Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, яка знаходиться за адресою: вул. Першотравнева, 182, с. Миколаївка, Петропавлівський район, Дніпропетровська область, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 , який складається з таких будівель та споруд:

А1 - Житловий будинок, Б1 Гараж, В1 Вуглярка, Г1 - Літня кухня, Д1 Дровник, Є1 Сарай, Е1 Сарай, Ж1 Навіс, З1 Сарай, I1 Туалет, Ї1 - Літній душ, И1 АДРЕСА_5 скважина.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суддя П. О. Бурда