Справа № 473/4196/20
УХВАЛА

"23" лютого 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання Багрін І.А.,

за участю: представника заінтересованої особи Палій В.П.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України у Миколаївській області, про встановлення факту постійного проживання на території України,

ВСТАНОВИВ:

в грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України до 24.08.1991 року його брата ОСОБА_2 .

В обґрунтування даної заяви зазначено, що заявник ОСОБА_1 є громадянином Республіки Ірак. Останній, згідно посвідки на постійне проживання на території України, з 2014 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 ( Ѕ частка вказаного майна належить йому на праві приватної власності).

Між тим, при звернені заявника до органу ДМС, з метою отримання громадянства України на підставі п. 2 ст. 6 ЗУ «Про громадянство», останньому було відмовлено в задоволенні даної заяви, в зв`язку з відсутністю доказів постійного поживання його повнорідного брата ОСОБА_2 (який є громадянином України) на території України до 24.08.1991 року, що стало підставою для звернення з даною заявою до суду.

Заявник ОСОБА_1 , явка якого була визнана обов`язковою для надання особистих пояснень, в судове засідання вдруге не з`явився.

Представник заінтересованої особи - ОСОБА_3 в судовому засіданні вказувала на наявність підстав для залишення вищевказаної заяви без розгляду, відповідно до положень п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного.

Так, відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч.ч. 1,2, 5 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача (заявника) до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача (заявника) до суду, оскільки особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Як вбачається з матеріалів справи, судові засідання були відкладені: 12.01.2020 року, 02.02.2020 року.

При цьому, заявник був повідомлений належним чином про час та місце проведення судових засідань шляхом направлення SMS-повідомлень на номер його телефону (відповідно до його заявки про отримання судової повістки в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення). Будь-яких заяв від нього щодо зміни номера мобільного телефону або наявності обставин, які перешкоджають (перешкоджатимуть) отриманню ним тексту судової повістки шляхом SMS-повідомлення, заявником подано не було.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Таким чином, оскільки належним чином повідомлений заявник повторно не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, його явка в судове засідання була визнана судом обов`язковою і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи, а тому заява підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись п.3 ч.1 ст.257, ст.ст.260,261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України у Миколаївській області, про встановлення факту постійного проживання на території України залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.В.Лузан