КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №369/1983/15-ц головуючий у І інстанції: Дубас Т.В.
провадження 22-ц/824/3009/2021 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Гаращенка Д.Р., Іванової І.В.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року позовні вимоги первісного та зустрічного позовів задоволено частково.

04 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про роз`яснення вказаного рішення.

Зазначав, що державний реєстратор Центру надання адміністративних послуг своїм рішенням відмовив у внесенні змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яке він оскаржив та навіть за наявності позитивного судового рішення, він його не виконав та отримав лист начальника відділу з питань надання адміністративних послуг про неможливість реєстрації прав власності.

Зауважував, що суд, виділивши йому і ОСОБА_2 в натурі приміщення у житловому будинку, не вказав, який індивідуальний новоутворений тип об`єкта він має право зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Вказував, що суд також не вирішив питання з приводу користування земельною ділянкою на якій розташований житловий будинок, питання про компенсацію ідеальних часток, яким зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 провести певні будевельно-технічні роботи.

Просив суд роз`яснити рішення суду та зазначити чи вказаним рішенням припинено режим спільної часткової власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та чи становлять виділені йому та ОСОБА_2 приміщення окремі об`єкти нерухомості ( житлові будинки), що позбавляє його зареєструвати у встановленому законом порядку право власності на належну йому частину житлового будинку.

Ухвалою Святошинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, яку обґрунтовано тим, що місцевий суд невірно з`ясував обставини справи, порушив норми матеріального та процесуального права.

Посилаючись на обставини зазначені у заяві про роз`яснення судового рішення, просить ухвалити рішення про припинення спільної часткової власності на житловий будинок у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та виділити сторонам приміщення, які становлять у визнаних судом частках окремі об`єкти нерухомості із одноосібним правом власності.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надходив.

У судове засіданні належним чином повідомлені учасники справи не з`явились. ОСОБА_1 надіслав заяву про слухання справи без його участі.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає в повній мірі.

Відмовляючи в задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що резолютивна частина рішення є зрозумілою та не допускає кількох варіантів тлумачення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1,2 ст.271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлено до примусового виконання.

За змістом зазначеної норми процесуального права рішення суду може бути роз`яснено у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Тобто, роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі. Суть роз`яснення судового рішення полягає в тому, що суд не повинен давати відповідь на нові питання та вирішувати невирішені вимоги, він лише має роз`яснити положення ухваленого ним рішення, які нечітко ним сформульовані, що позбавляє можливості його реалізації.

Якщо у заяві про роз`яснення рішення фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Згідно п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що в заяві про роз`яснення рішення має бути зазначено, що саме у резолютивній частині рішення є незрозумілим, в чому полягає незрозумілість рішення, які припускаються варіанти тлумачення рішення, як це впливає на його виконання.

Роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю, якщо воно є неясним та незрозумілим як для осіб, щодо яких воно постановлене, так і тих, що будуть здійснювати його виконання.

Колегія суддів зауважує, що місцевий суд вірно зазначив, що резолютивна частина рішення, яке просив роз`яснити заявник, є чіткою і зрозумілою та не передбачає подвійного тлумачення.

В той час, ОСОБА_1 , зокрема в апеляційній скарзі, ставить питання, щодо зміни резолютивної частини судового рішення.

Доводи апеляційної скарги свідчать про незгоду ОСОБА_1 з рішенням суду, яке останній просить роз`яснити.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що зазначені заявником обставини зумовлені суб`єктивними факторами та не можуть бути підставою для роз`яснення рішення суду.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено «23» лютого 2021 року.

Головуючий

Судді: