РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 2/510/285/21

Справа № 510/1440/20

17.02.2021 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

при секретарі Пройка С.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 06 червня 2019 року він домовився з відповідачем про купівлю-продаж житлового будинку АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :02:007:0336, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельної ділянки площею 0,0335 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :02:007:0337, цільове призначення якої для ведення садівництва.

В той же день сторонами було укладено відповідний письмовий договір, предметом якого є вказаний будинок та земельні ділянки.

Сторони домовились про усі суттєві умови договору, та відбулося повне його виконання. Відповідач передала позивачу у власність обумовлене договором нерухоме майно, а позивачприйняв його та сплатив ОСОБА_2 визначені договором гроші, почав користуватись нерухомим майном, тобто фактично вступив у володіння та користування цим майном. Позивач також домовився з відповідачем, що пізніше вони оформлять договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку.

Через деякий час позивач звернувся до відповідача з проханням оформити договір купівлі-продажу відповідно до вимог діючого законодавства посвідчити договір в нотаріальному порядку.

Однак відповідач повідомила, що не може цього зробити, оскільки вона хоча і є власницею нерухомого майна, однак її право власності на житловий будинок не зареєстровано в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Про існування цих обставин, позивач до укладення договору не знав. Перед укладенням угоди позивачу було надано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 23 травня 2007 року, технічний паспорт на будинок та державні акти на земельні ділянки, в яких зазначалось що відповідач є власницею вищезазначеного нерухомого майна.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду невідомі, до суду надійшла заява від його представника адвоката Златі Д.С., відповідно до якої він просить розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце його проведення сповіщалась належним чином, причини неявки суду невідомі, надала заяву про визнання позову, в якій також просила розглянути справу за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 06 червня 2019 року сторони домовились про купівлю-продаж житлового будинку АДРЕСА_1 , який в цілому складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 54,40 кв.м., житловою площею 31,30 кв.м., допоміжною площею 23,10 кв.м., житлової прибудови літ. А1, гаражу літ. Б, літньої кухні літ. Г, вбиральні літ. В, погребу літ. Д, сараю літ. Е, огорожі № 1-4, споруди № 5, 6, а також земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :02:007:0336, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельної ділянки площею 0,0335 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :02:007:0337, цільове призначення якої для ведення садівництва.

В той же день сторонами було укладено відповідний письмовий договір купівлі-продажу.

Позивач передав відповідачу обумовленні договором гроші, а відповідач передала ОСОБА_1 ключі від будинку. Позивач також домовився з відповідачем, що пізніше вони оформлять договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку.

Отже сторони домовились про усі суттєві умови договору, та відбулося повне його виконання. Відповідач передала позивачу у власність обумовлене договором нерухоме майно, а позивачприйняв його та сплатив відповідачу визначені договором гроші, почав користуватись нерухомим майном тобто фактично вступив у володіння та користування цим майном.

Через деякий час позивач звернувся до відповідача з проханням оформити договір купівлі-продажу відповідно до вимог діючого законодавства посвідчити договір в нотаріальному порядку.

Однак відповідач повідомила, що не може цього зробити, оскільки вона хоча і є власницею нерухомого майна, однак її право власності на житловий будинок не зареєстровано в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Про існування цих обставин, позивач до укладення договору не знав. Перед укладенням угоди позивачу було надано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 23 травня 2007 року, технічний паспорт на будинок та державні акти на земельні ділянки, в яких зазначалось, що відповідач є власницею вищезазначеного нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Позивач, як добросовісний набувач, у відповідності до вимог ст. 330 ЦК України набув право власності на спірне нерухоме майно, оскільки придбав його у відповідачів, які не мали права його відчужувати, однак згідно із вимогами ст. 388 ЦК України, вказане майно не було загублено власником, не було вкрадено у власника або особи, якій він передав майно у володіння, не вибувало з володіння власника або особи, якій він передав його майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що нерухоме майно яке перейшло до позивача за договором купівлі-продажу від 06 червня 2019 року, не може бути у нього витребувано. Тобтопозивач правомірно володіє та користується спірним майном.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів.

Тому, суд вважає, що є всі законні підстави для задоволення позовних вимог з метою недопущення порушення права власності.

На підставі викладеного та керуючись 4, 7, 10, 12, 13, 58, 81, 89, 133, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :02:007:0336, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) право власності на земельну ділянку площею 0,0335 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :02:007:0337, цільове призначення якої для ведення садівництва.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова