Справа № 216/4387/21
Провадження 2/216/2449/21
УХВАЛА

про забезпечення позову

21 грудня 2021 року м. Кривий Ріг

Суддя Центрально-Міський районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Бутенко М.В., розглянувши матеріали цивільної справи № 216/4387/21 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ.

06.12.2021 року, ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву та звернулася до суду з зустрічним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» про визнання незаконними дій та зобов`язання відновити порушені права у порядку захисту прав споживачів.

Одночасно з поданням зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову заявником зазначено, що спірним у даній справі є факт правомірності/неправомірності нарахування ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» споживачу ОСОБА_1 за період з 01.07.2018 року по 01.08.2019 року обсягів спожитого природного газу не згідно фактичних показань газового лічильника Октава G4, заводський номер: 288949, 2008 року випуску, а згідно норм споживання в порядку,який встановлений пунктом 3 розділу 4 глави ІХ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2494, на суму 48534 (сорок вісім тисяч п`ятсот тридцять чотири) грн. 90 коп.

Станом на теперішній час працівниками АТ «ОГРС «Криворіжгаз» газопостачання в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 повністю припинено, шляхом встановлення пломби на вводі, що підтверджую актом АТ «ОГРС «Криворіжгаз» від 18.10.2021 року, який доданий до позовної заяви.

Зараз газопостачання в домоволодінні може були поновлено тільки в разі повної сплати ОСОБА_1 ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» боргу за спожитий природний газ на суму 48534 (сорок вісім тисяч п`ятсот тридцять чотири) грн. 90 коп.

Фактично ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», АТ «ОГРС «Криворіжгаз» мають змогу до дати винесення рішення по даній цивільній справі (в осінньо-зимовий період) не поновлювати газопостачання в домоволодінні, але це може призвести до пошкодження газової системи будинку та ускладнити подальше поновлення газопостачання. Система газопостачання без газу в осінньо-зимовий період може бути зіпсована, домоволодіння внаслідок дії мінусових температур зазнає руйнації, ставши не придатним для житла, та в подальшому буде складніше виконати рішення суду.

Навіть, після можливого ухвалення Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області рішення на користь ОСОБА_1 , в період часу набуття рішенням законної сили, АТ «ОГРС «Криворіжгаз», ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» безперешкодно матимуть змогу не поновлювати газопостачання в домоволодінні, що може погіршити стан газової системи будинку. Як наслідок це призведе до неможливості поновити порушені права.

Крім цього, слід врахувати, що в зимовий період часу припинення газопостачання до житла може мати негативні наслідки та не буде відповідати нагальній суспільній необхідності, і таке втручання в права користувача є безпідставним у демократичному суспільстві (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 «Кривіцька та Кривіцькій проти України» п. 44).

Відповідно до частини 1 статті 153 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно частини 1 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Позов забезпечується: накладенням арешту на майно та(або)грошові кошти,що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам,які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна,що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до пунктів 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Головною метою забезпечення позову є негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання спричинення завдання значної шкоди заявнику.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист. При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Відповідно до змісту Рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року у справі «Шмалько проти України» право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспектіст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 року по справі № 761/24881/16-ц з метою забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики було зроблено наступні висновки стосовно сплати судового збору споживачами:

«У ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому (ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (Відомості Верховної Ради України, 2006 р., N 7, ст. 84) слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

У постановах Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-185цс17 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-916цс17 висловлена правова позиція про те, що споживач звільняється від сплати судового збору лише при поданні позовної заяви і має сплатити судовий збір за подання до суду, зокрема апеляційної скарги.

Відступаючи від практики Верховного Суду України, колегія суддів Великої Палати Верховного Суду вважає, що порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (ст. 22 «Про захист прав споживачів», ст. 1 ЦПК України у редакції на час постановлення оскарженої ухвали, ст. 2 ЦПК України у редакції на час розгляду справи Верховним Судом)».

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 149, 150, 151, 152 Цивільного процесуального кодексу України, просить суд вжити заходів забезпечення позову, шляхом зобов`язання Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» поновити газопостачання в домоволодіння побутового споживача природного газу ОСОБА_1 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Оцінивши в сукупності обґрунтованість заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного:

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України Суд приходить до висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Відповідно до роз`яснень викладених в п. 1, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Враховуючи наявність спору між сторонами у справі, враховуючи предмет позову, вид забезпечення позову щодо зобов`язання поновити газопостачання домоволодіння, на думку суду є співмірними із заявленими позовними вимогами (зустрічного позову) та вжиття такого виду забезпечення позову не створить негативних наслідків та не перешкоджатиме господарській діяльності відповідачів за зустрічним позовом, а тому підлягає задоволенню. На думку суду, даний вид забезпечення позову поновить рівний баланс прав та обов`язків сторін у справі та усуне можливі подальші судові спори в разі задоволення заявлених зустрічних позовних вимог, тобто такий спосіб забезпечення позову як найкраще забезпечить виконання рішення суду у разі задоволення зустрічних позовних вимог.

При цьому, Суд наголошує, що такий спосіб забезпечення позову, у разі ухвалення судом рішення про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог у порядку захисту прав споживачів, жодним чином не призведе до порушення прав відповідачів за зустрічним позовом, оскільки, у такому разі, останні можуть на законних підставах, визначених судовим рішенням, припинити газопостачання до будинку ОСОБА_1 .

Крім того слід зауважити на тому, що після відновлення газопостачання АТ «ОГРС «Криворіжгаз» , має право на отримання від споживача плати за розподіл природного газу у встановленому Законом порядку, тобто фактично відповідач за зустрічним позовом АТ «ОГРС «Криворіжгаз» не понесе майнових збитків внаслідок виконання ухвали суду про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обовязкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально - правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню, з метою поновлення порушених прав, за захистом яких останній звернувся.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» поновити газопостачання до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання законної сили остаточного рішення у цивільній справі № 216/4387/21 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» про визнання незаконними дій та зобов`язання відновити порушені права у порядку захисту прав споживачів.

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Копію ухвали направити заявнику та роз`яснити, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: М.В. БУТЕНКО