Справа № 183/1595/21
№ 2/183/2295/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 грудня 2021 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Гузоватого О.І.,
за участю секретаря судового засідання Тен І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,
16.03.2021 року ФОП ОСОБА_1 в особі представника адвоката Лосякова І.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.
01 лютого 2015 року на підставі вищевказаного рішення між позивачем ФОП ОСОБА_1 та Меліоративненською селищною радою був укладений Договір на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій на строк до 01 лютого 2020 року.
31 січня 2020 року між позивачем та Піщанською сільською радою було укладено додаткову угоду до Договору, відповідно до якої внесено зміни до Договору в частині зміни сторони Замовника, а саме: замінено Замовника «Меліоративненську селищну раду» на «Піщанську сільську раду».
Протягом дії вказаного вище Договору, органом місцевого самоврядування на підставі рішень були встановлені тарифи на послуги з утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій.
Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована та проживає в зазначеній квартирі, користується наданими їй позивачем послугами, але своєчасно не здійснює плату за житлово-комунальні послуги, в результаті чого в останньої виникла заборгованість за період з 20 лютого 2015 року до 20 лютого 2021 року в сумі 9052,48 грн.
05 травня 2020 року за вих. 24 позивач на адресу відповідача направив письмову вимогу про погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги, однак станом на дату звернення до суду з вказаним позовом остання не сплатила суму боргу.
ОСОБА_1 вважає, що до відповідача за прострочення виконання грошового зобов`язання підлягають застосуванню приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому за підрахунками позивача за період з 20.02.2015 року до 20.02.2021 року інфляційні втрати складають 1902,64 грн. та 3% річних 696,92 грн.
Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.03.2021 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст. 177 ЦПК України.
30.03.2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_3 про виправлення недоліків позовної заяви, шляхом подання належним чином завірених додатків до позовної заяви.
14.05.2021 року на адресу суду надійшла відповідь Меліоративнівського старостинського округу Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 171 від 06.05.2021 року з інформацією про зареєстроване місце проживання фізичної особи відповідача.
Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 14.05.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання позивач не з`явився. Разом з тим, від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, позов підтримав, просить задовольнити його у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 відзив на позов не подала, в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, уразі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Так, у відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Тому, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку.
На підставі рішення виконавчого комітету Меліоративнівської селищної ради VІ скликання «Про затвердження результатів конкурсу на визначення виконання житлово-комунальних послуг з утримання багатоповерхових житлових будинків, споруд та прибудинкових територій в смт. Меліоративне» від 24 грудня 2014 року № 113 Голові селищної ради було доручено укласти з позивачем ФОП ОСОБА_1 договір на надання житлово-комунальних послуг з утримання багатоповерхових житлових будинків, споруд та прибудинкових територій в смт. Меліоративне Новомосковського району Дніпропетровської області строком на 5 років (а.с.10).
01 лютого 2015 року на підставі вищевказаного рішення між позивачем ФОП ОСОБА_1 та Меліоративнівською селищною радою був укладений Договір на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій на строк до 01 лютого 2020 року (а.с.12-16).
31 січня 2020 року між позивачем та Піщанською сільською радою було укладено додаткову угоду до Договору, відповідно до якої внесено зміни до Договору в частині зміни сторони Замовника, а саме: замінено Замовника «Меліоративненську селищну раду» на «Піщанську сільську раду» (а.с.17).
Відповідно до п. п. 11.1, 11.2 цього Договору строк дії договору починає свій перебіг у момент його підписання сторонами та закінчується 01 лютого 2020 року.
Пунктом 11.4 Договору передбачено, що договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах у разі, якщо ні одна із договірних сторін протягом шести календарних місяців до моменту закінчення даного договору не заявить та письмово не проінформує договірну сторону про небажання продовжувати такі договірні відносини.
Органами місцевого самоврядування були встановлені наступні тарифи на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, зокрема, для будинку АДРЕСА_2 , а саме на:
- 2015 рік - для 5-ти та 2-х поверхових будинків з поточним ремонтом 50% - тариф на послуги за 1 кв.м. складає 1,17 грн. (рішення Меліоративнівської селищної ради VІ скликання «Про укладення договору на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій» від 30.01.2015 року № 11-29/VІ, яким затверджено договір та тарифи на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій);
- 2016 рік - за 1 кв.м. складає 1,53 грн. (рішення виконавчого комітету Меліоративнівської селищної ради VІ скликання «Про погодження тарифів на утримання будинків та прибудинкових територій на період з 01.02.2016 року по 31.01.2017 року» від 20.01.2016 року № 3, яким погоджено тарифи на утримання будинків та прибудинкових територій за вказаний період для ФОП ОСОБА_1 );
- 2017 рік - за 1 кв.м. складає 1,56 грн. (рішення виконавчого комітету Меліоративнівської селищної ради VІ скликання «Про погодження тарифів на утримання будинків та прибудинкових територій на період з 01.02.2017 року по 31.01.2018 року» від 27.01.2017 року № 2, яким погоджено тарифи на утримання будинків та прибудинкових територій за вказаний період для ФОП ОСОБА_1 );
- 2018 рік - за 1 кв.м. складає 3,10 грн. (рішення виконавчого комітету Меліоративнівської селищної ради VІІ скликання «Про погодження тарифів на утримання будинків та прибудинкових територій на період з 01.02.2018 року по 31.01.2019 року» від 31.01.2018 року № 4, яким погоджено тарифи на утримання будинків та прибудинкових територій за вказаний період для ФОП ОСОБА_1 );
- 2019 рік - за 1 кв.м. складає 2,50 грн. (рішення виконавчого комітету Піщанської сільської ради «Про встановлення тарифів на утримання будинків та прибудинкових територій» від 30.01.2019 року № 2, яким встановлено тарифи на утримання будинків та прибудинкових територій в смт. Меліоративне на 2019 рік;
- 2020 рік - за 1 кв.м. складає 3,90 грн. (рішення виконавчого комітету Піщанської сільської ради «Про встановлення тарифів на утримання будинків та прибудинкових територій» від 29.01.2020 року № 6, яким встановлено тарифи на утримання будинків та прибудинкових територій в смт. Меліоративне на 2020 рік;
- 2021 рік - за 1 кв.м. складає 3,50 грн. (рішення виконавчого комітету Піщанської сільської ради «Про встановлення тарифів на утримання будинків та прибудинкових територій» від 27.01.2021 року № 7, яким встановлено тарифи на утримання будинків та прибудинкових територій в смт. Меліоративне на 2021 рік.
Згідно з п. 1.2 Договору виконавець надає послуги відповідно до встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг.
Розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться не пізніше ніж до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 2.1 Договору).
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована та проживає в зазначеній квартирі, користується наданими їй позивачем послугами, але не здійснює своєчасно плату за житлово-комунальні послуги, в результаті чого в останньої виникла заборгованість за період з 20 лютого 2015 року до 20 лютого 2021 року в сумі 9052,48 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості позивача (а.с.30).
05 травня 2020 року за вих. 24 позивач на адресу відповідача направив письмову вимогу про погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги, однак станом на дату звернення до суду з вказаним позовом остання не сплатила суму боргу.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (ст. 3 цього закону).
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Порядок користування приміщеннями, а також утримання житлових будинків визначається Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572 в редакції від 14.01.2009 року і ст. ст. 20, 21 Закону України від 24.06.2004 року «Про житлово-комунальні послуги» відповідно до яких власник або споживач, зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та інше.
Так, пунктом 1 частини першої статті 20 Закону передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 32 Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.
Статтею 162 ЖК України передбачено, що Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Системний аналіз положень ст. ст. 2, 9, 10, 189, 190 ЖК України дає підстави для висновку про те, що правовідносини, пов`язані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг, за своєю правовою природою не є житловими і питання щодо належного виконання відповідних зобов`язань, житловим законодавством не регулюється.
Натомість, відповідно до частини першої статті 1 ЦК України особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, регулюються цивільним законодавством.
З огляду на те, що в процесі прийняття спеціального Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зміни до ЦК України (відповідно до вимог ст. 4 ЦК України) Верховною Радою України не розглядалися та не приймалися, стосовно спірних правовідносин норми спеціального закону не можуть конкурувати з нормами основного акту цивільного законодавства.
За змістом ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (сплатити гроші).
Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги.
Отже, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З огляду на правову позицію ВС України, викладену у постанові від 10.10.2012 року по справі №6-110цс12, свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною.
У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов`язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України).
Так, ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов`язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору.
Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».
З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору.
Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
У разі такої відмови, виходячи з положень ст. ст. 3, 6, 12, 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії.
Згідно з правовою позицією, висловленою у постанові ВС України від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
У постанові від 25 листопада 2014 року у справі № 916/3566/13 ВС України дійшов висновку, що правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов`язанням.
Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не є наслідком його недійсності, крім випадків, встановлених законом.
Дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що позивач надає послуги з утримання будинку та прибудинкових територій по АДРЕСА_2 .
В квартирі АДРЕСА_3 , яка знаходиться в даному будинку, зареєстрована та проживає відповідач ОСОБА_2 , яка, зважаючи на положення ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», є споживачем цих послуг.
Між тим, суд звертає увагу на положення ст. ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно з якими обов`язок укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, є обоюдним обов`язком, тобто покладений в рівній мірі як на споживача (п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону), так і на виконавця (п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону).
Таким чином, враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, судом встановлено, що позивач надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій по АДРЕСА_1 , а відповідач отримує ці послуги, що породжує у цих сторін відповідні права та обов`язки. В свою чергу, обов`язки сторонами повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, іншими актами цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України), а з огляду на приписи ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
У відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Так, приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З урахуванням того, що відповідач споживає житлово-комунальні послуги, пов`язані з утриманням житлового приміщення, докази сплати заборгованості матеріали справи не містять та відповідачем не надані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн., суд виходить з такого.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; 3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У своїй постанові Верховний Суд КАС від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зробив висновок про те, що відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон №5076-VI не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон №265/95-ВР, Положення №13 та Положення №148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність (пункт 35 цієї постанови). Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа (п. 36 постанови). Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, а тому останній може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта (п. 37 даної постанови).
Як убачається з позовної заяви представником позивача у відповідності до приписів ч. 1 ст. 134 ЦПК України наведений попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу, які поніс позивач в розмірі 1500,00 грн. На їх підтвердження останній надав: договір № 7 про надання правової допомоги від 04 березня 2021 року, а також товарний чек № 16/03/21-3 від 16.03.2021 року на суму 1500,00 грн. (а.с.39, 40).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зробила висновок про те, що саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування таких витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У зв`язку з наведеним, відповідно до приписів ч. 3 ст. 137 ЦПК України, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 1500,00 грн., що відповідатиме складності справи та виконаних адвокатом послуг з урахуванням витраченого ним розумного часу на здійснення певних робіт. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом задоволені позовні вимоги у повному обсязі, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ФОП ОСОБА_1 належить стягнути понесені судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 908,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272-274, 276, 280-282, 354 ЦПК України, суд
Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 20 лютого 2015 року до 20 лютого 2021 року у розмірі 11 652,04 грн., яка складається з: суми основного боргу 9 052,48 грн., 3% річних 696,92 грн., інфляційні втрати 1 902,64 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2 408,00 грн., які складаються з: витрат по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 1 500,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя О.І. Гузоватий