ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2593/21 Справа № 215/1792/18 Суддя у 1-й інстанції - Науменко Я. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 215/1792/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Єводій К.С.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року, яка постановлена суддею Науменко Я.О. у місті Кривому Розі та повний текст ухвали складено 14 грудня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я в зв`язку з нещасним випадком на виробництві внаслідок виконання трудових обов`язків.

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2018 року, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову.

В лютому 2020 ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення від 12 грудня 2018 року Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я,

В обґрунтування заяви позивач посилався на те, що 18.12.2018 року Верховним Судом прийнято постанову у справі № 215/1589/18, якою встановлено, що правонаступником усіх прав і обов`язків ДВО «Кривбасруда», у структурних підрозділах якого працював заявник ОСОБА_1 , є ПАТ «Кривбасзалізрудком». Всі структурні одиниці ДВО «Кривбасруда», у тому числі Першотравневе рудоуправління, новостворені з 01 жовтня 1989 року шахти «Першотравнева-1» та «Першотравнева-2», новостворена з 01 січня 1995 року шахта «Першотравнева» не мали статусу юридичних осіб, а питання їх відокремлення зі складу юридичної особи із визначенням правонаступників у передбаченому законодавством порядку не вирішувалося. Таким чином, професійне захворювання позивача виникло під час його перебування у трудових відносинах з ДВО «Кривбасруда», на якого законодавством покладено обов`язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, чого останнім зроблено не було, і як наслідок призвело до втрати позивачем професійної працездатності, що завдає йому моральних страждань. Отже, правонаступником ДВО «Кривбасруда» є ПАТ «Кривбасзалізрудком». Вказані пстанови Верховного Суду, у якіх зроблено висновок про те, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» є правонаступником ліквідованої шахти «Першоравнева-1» Першотравневого Рудоуправління ДВО «Кривбасруда», на думку заявника є підставою для перегляду за нововиявленими обставинами рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

На підставі наведеного вище заявник просив суд переглянути у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення від 12 грудня 2018 року Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 07 грудня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про задоволення його позову та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 176 200 грн. посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи.

Позивач посилається на те, що підставою для перегляду за нововиявленими обставинами рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 12 грудня 2018 року, залишеного без змін Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року, є Постанови Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №215/5814/15-ц, від 27.06.2018 у справі №215/1573/16-ц, від 01.08.2018 у справі №215/3677/17, від 12.11.2018 у справі №215/3858/16-ц, від 12.12.2018 у справі №215/3547/16-ц, а також Постанова Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №215/1589/18, де зроблено висновок про те, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» є правонаступником ліквідованої шахти «Першоравнева-1» Першотравневого Рудоуправління ДВО «Кривбасруда», а також Постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15.06.2020 року у справі №212/2137/17-ц, в якій встановлено, що правонаступником виробничого об`єднання «Кривбасруда» є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», а не ліквідоване ДП «Кривбасгідрозахист».

При цьому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вказані Постанови Верховного Суду розглядались та аналізувались як судом першої, так і апеляційної інстанцій, що відображено у мотивувальній частині Постанови Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року, оскільки ні в рішенні суду першої інстанції, ні в постанові апеляційної інстанції вказаним Постановам не надавалось оцінки.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як законну та обґрунтовану, на його думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, представника Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - Колесніченко І.В., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, в обґрунтування якої зазначив, що з 22.08.1988 року по 12.03.1995 року він працював підземним гірничим робітником очисного забою на шахті «П-1 Першотравневого рудоуправління ВО «Кривбасруда». Внаслідок роботи у шкідливих умовах праці на підприємстві та незадовільного стану робочих місць, а саме: переїздів та переходів на дільниці №16 горизонту 920 метрів орт-заїзду 41 осі, 30.03.1989 року з позивачем, під час виконання ним професійних обов`язків, стався нещасний випадок на виробництві, про що було складено Акт №8 від 30.03.1989 року. Висновком МСЕК від 12.01.2011 року позивачу встановлено 25% втрати професійної працездатності з 01 січня 2011 року безстроково. Внаслідок отриманої травми на виробництві позивач не має змоги вести звичний спосіб життя, у зв`язку з постійним відчуттям фізичного болю змушений постійно приймати ліки, лікуватися, що призвело до зміни звичного способу та якості життя позивача. В результаті він переносить постійно моральні страждання тому позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача 176 200 грн. на відшкодування моральної шкоди, в зв`язку з нещасним випадком на виробництві.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2018 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я у зв`язку з нещасним випадком на виробництві внаслідок виконання трудових обов`язків.

Підставою відмови в задоволенні позовних вимог позивача слугувало те, що позивачем на подано належних доказів правонаступництва ліквідованої шахти «Першотравнева-1» Першотравневого Рудоуправління ДВО «Кривбасруда» та Криворізького державного гірничорудного управління гідрозахисту.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2018 року залишено без змін, а апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивач в заяві про перегляд судового рішення не є нововиявленими обставинами, адже позивач був обізнаний про них набагато раніше ніж зазначено у заяві, при цьому суди першої та апеляційної інстанцій розглядали та аналізували Постанови Верховного Суду, на які позивач посилається, як на нововиявлені обставини.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За приписами ч. 1 ст.423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст.423 ЦПК України підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до пунктів 3, 4, 5, 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Як зазначено у п.7 вищезазначеної Постанови, питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишались невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Процедура скасування остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним (рішення ЄСПЛ у справі "PRAVEDNAYA v. RUSSIA № 69529/01, § 27, 28, від 18 листопада 2004 року).

Таким чином, колегія суддів, врахувавши встановлені у справі нововиявлені обставини, а саме правові висновки, викладені в Постанові Верховного Суду від 10.05.2018 року у справі № 215/5814/15-ц, Постанові Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 215/1573/16-ц, Постанові Верховного Суду від 01.08.2018 року у справі №215/3677/17, Постанові Верховного Суду від 12.11.2018 року у справі № 215/3858/16-ц, Постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 215/3547/16-ц, Постанові Верховного Суду від 18.12.2018 року у справі № 215/1589/18, де зроблено висновок про те, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» є правонаступником ліквідованої шахти «Першоравнева-1» Першотравневого Рудоуправління ДВО «Кривбасруда», та правові висновки, викладені в Постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15.06.2020 року у справі № 212/2137/17-ц, в якій встановлено, що правонаступником виробничого об`єднання «Кривбасруда» є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», а не ліквідоване ДП «Кривбасгідрозахист», дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2018 року за нововиявленими обставинами, оскільки позивачем заявлені позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, який стався з позивачем 30 березня 1989 року під час виконання ним трудових обов`язків на шахті Першотравнев-1 рудоуправління ВО «Кривбасруда», правонаступником якого, відповідно до правових висновків Верховного Суду, є відповідач по справі.

Факт правонаступництва саме ПАТ «Кривбасзалізрудком» прав і обов`язків шахти «Першоравнева-1» Першотравневого Рудоуправління ДВО «Кривбасруда», не був відомий заявникові.

В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів приходить до висновку про помилковість висновку суду першої інстанції про відсутніть правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції від 07 грудня 2020 року підлягає скануванню, заява ОСОБА_1 про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами підлягає задоволенню, рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 грудня 2018 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року скасуванню, з ухваленням нового рішення по справі.

Як вбачається із матеріалів справи, в травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я в обґрунтування якого зазначив, що з 22.08.1988 року по 12.03.1995 року він працював підземним гірничим робітником очисного забою на шахті «П-1 Першотравневого рудоуправління ВО «Кривбасруда». Внаслідок роботи у шкідливих умовах праці на підприємстві та незадовільного стану робочих місць, а саме: переїздів та переходів на дільниці № 16 горизонту 920 метрів орт-заїзду 41 осі, 30.03.1989 року з позивачем, під час виконання ним професійних обов`язків, стався нещасний випадок на виробництві, про що було складено Акт № 8 від 30.03.1989 року.

Згідно Акту № 8 від 30.03.1989 року, причиною нещасного випадку зазначено незадовільний стан робочих місць, проїздів, проходів (том 1 а.с.7-9).

Висновком ЛТЕК від 01.10.1990 року позивачу первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності з 20 травня 1990 року з переоглядом 20.05.1992 року.

Висновком МСЕК від 12.01.2011 року позивачу повторно встановлено 25% втрати професійної працездатності з 01 січня 2011 року безстроково.

Внаслідок отриманої травми на виробництві позивач не має змоги вести звичний спосіб життя, у зв`язку з постійним відчуттям фізичного болю змушений постійно приймати ліки, лікуватися, що призвело до зміни звичного способу та якості життя позивача. В результаті він переносить постійно моральні страждання, тому просив стягнути на його користь з відповідача 176 200 грн. на відшкодування моральної шкоди, в зв`язку з нещасним випадком на виробництві.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року, з подальшими змінами та доповненнями, № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» надано роз`яснення про те, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин,коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту, застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012).

Відповідно до статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Спори щодо відшкодування моральної шкоди повинні вирішуватись на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому медико-соціальною експертною комісією стійкої втрати професійної працездатності.

У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 судам роз`яснено, що на правовідносини, які виникли до набрання чинності відповідним законодавчим актом про відшкодування моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню не поширюється, в тому числі й на ті випадки, коли позивач після набрання чинності цим актом ще зазнає моральних чи фізичних страждань від раніше вчинених неправомірних дій.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність усіх складових цивільно-правової відповідальності, правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Відповідальність роботодавця за заподіяння моральної шкоди умовами виробництва була передбачена вперше Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, Законом України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року та в подальшому 24 грудня 1999 року була закріплена у статті 237-1 КЗпП України.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з пунктами 2, 3 рішення Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09 лютого 1999 року за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Проте надання зворотної сили в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди необхідно з`ясовувати, коли виникли правовідносини сторін та коли завдана моральна шкода.

Так, право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Вказана правова позиція знайшла своє відображення у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року, справа № 210/3177/17.

Як вбачається з матеріалів справи, події, у зв`язку з якими у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди та які стали підставою для звернення до суду з указаним позовом, мали місце 01.10.1990 року, тобто з дня встановлення йому первинно висновком ЛТЕК втрати професійної працездатності, у зв`язку з чим повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, зокрема ЦК України, в редакції 1963 року.

Натомість, діючим на час виникнення між сторонами правовідносин законодавством ЦК України, в редакції 1963 року, не було передбачено відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я. Право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з втратою професійної працездатності виникло на підставі ст.440-1 ЦК України, яка не на час виникнення спірних правовідносин, а саме 01.10.1990 року не набрала чинності.

Крім того, до набрання чинності зазначеної норми, правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди було врегульовано Законом України «Про охорону праці» та Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених Постановою Кабінету міністрів України № 472 від 23 червня 1993 року, зі змінами та доповненнями, затвердженими Постановами Кабінету міністрів України від 18.07.1994 року № 492, 13.06.1995 року № 410, від 02.10.1995 року № 777, від 10.01.1996 року № 34, тобто також після виникнення між сторонами правовідносин.

Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків введено в дію з 01 липня 1993 року.

Закон України «Про охорону праці» передбачає, що відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, однак зазначений Закон введено в дію з дня його опублікування, а саме, 24 листопада 1992 року, тобто також після виникнення між сторонами правовідносин.

Отже, законодавство, що було чинним на час отримання позивачем ушкодження здоров`я на виробництві а саме 01.10.1990 року, не містило положень про відшкодування моральної шкоди роботодавцем.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди роботодавцем не ґрунтуються на законі, а тому у їх задоволенні слід відмовити. При цьому посилання позивача на статтю 237-1 КЗпП України, як на підставу для задоволення позову, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказаною статтею доповнено КЗпП України з 24.12.1999 року, тобто після виникнення між сторонами правовідносин.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, ухвала Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року підлягає скасуванню, заява ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я підлягає частковому задоволенню, та, як наслідок, рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2018 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я підлягають скасуванню за нововиявленими обставинами з постановленням нового рішення по справі про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я - скасувати за нововиявленими обставинами та постановити нове рішення.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: