Справа № 454/1110/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

за участю секретарів Мандрик І.Я., Калиш В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сокалі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з даним позовом, на обґрунтування якого зазначив, що на підставі спадкового договору він набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В даній квартирі залишилася зареєстрована дружина його батька відповідачка ОСОБА_2 .

Відповідачка була зареєстрована в спірній квартирі як член сім`ї власника даного житла. Право відповідачки на проживання в квартирі є похідним від права власності його батька на вказане житло. Тому, зі зміною власника квартири відповідачка втратила право користування цим житлом.

Також, після смерті батька відповідачка відмовилася знятися з реєстрації місця проживання, продовжує проживати в спірній квартирі.

Реєстрація та проживання відповідачки в квартирі створює йому перешкоди в доступі до вказаного житла, проживанні в ньому та здійсненні інші права щодо цього майна як власника.

Позивач та його представник адвокат Романів С.І. подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримали.

Відповідач та її представник неодноразово подавали клопотання про відкладення розгляду справи, в судове засідання не прибули, заяви про розгляд справи у їх відсутності та відзиву на позов не подали.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновків про наявність підстав для часткового задоволення позову.

З договору купівлі-продажу встановлено, що 23.02.2007р. ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу від 27.03.2007р., за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

04.07.2008р. ОСОБА_3 та позивачкою ОСОБА_5 зареєстровано шлюб.

18.02.2009р. між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 укладено спадковий договір, за умовами якого ОСОБА_3 передав після його смерті у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 зобов`язався надати довічне матеріальне забезпечення в натурі у виді харчування, догляду і необхідної допомоги.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено з свідоцтва про смерть.

З витягу від 29.04.2014р. встановлено, що на підставі спадкового договору від 18.02.2009р. за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з будинкової книги та копії паспорта громадянина України, в зазначеній квартирі 22.05.2013р. зареєстрована відповідачка ОСОБА_2

23.11.2017р. ОСОБА_2 отримала вимогу ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні належною йому квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення з даного житла та надання йому доступу до такого майна.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

В силу ст.9 Конституції України, Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Відповідно до ст.41 Конституції кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним.

Згідно зі ст.317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст.383 ЦК та ст.150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною 1 ст.156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим житловим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування житловим приміщенням у членів її сім`ї.

Статтею 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Виходячи з аналізу ст.ст.383, 391, 405 ЦК та стст.150, 156 у поєднанні зі ст.64 ЖК УРСР слід дійти висновку, що положення ст.ст.383, 391 ЦК передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення ст.405 ЦК, стст.150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника житлового приміщення та членів його сім`ї.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Члени сім`ї власника житла наділені правом користуватися цим житлом лише за наявності права власності особи на житло і таке право в членів сім`ї власника припиняється із припиненням права власності особи на житло.

Виходячи з аналізу положень глави 32 ЦК України, сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідач вселилася в квартиру і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Даний зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 04.12.2019р. у справі № 235/9835/15-ц.

Враховуючи ті обставини, що позивач набув право власності на квартиру на законних підставах, відповідач спільним побутом з позивачем не пов`язана, не є членом його сім`ї, а тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню, шляхом виселення її зі спірного житла.

Що стосується позовної вимоги про визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірною квартирою, то така задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», судове рішення про виселення є самостійною підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Таким чином, виселення відповідачки з належної позивачу квартири буде достатнім для відновлення порушених прав позивача.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачки слід стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі, пропорційному до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 .

В задоволенні позовної вимоги про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 275 (двісті сімдесят п`ять)грн. 60коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Головуючий: М. Я. Адамович