Справа № 199/6094/21
(2/199/3007/21)
РІШЕННЯ

Іменем України

06.12.2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Мажарі К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

11 серпня 2021 року до суду звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що сторони з 2018 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також позивач зазначає, що подружнє життя сторін припинено і подальше збереження шлюбу є неможливим, оскільки відсутнє взаєморозуміння, втрачено почуття любові та поваги, наразі сторони мають різні погляди на життя і різні характери, а тому позивач вважає, що шлюб з відповідачем носить лише умовний характер і просив його розірвати, задовольнивши позов.

Ухвалою суду від 08 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін.

Позивач у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Натомість від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій вона просить розглядати справу без її участі, вказує на підтримання позову в повному обсязі. Разом із тим, просить суд вирішити питання щодо місця проживання спільної дитини та покласти судові витрати на позивача у справі.

За таких обставин, керуючись положеннями ст.ст.211, 223, 240, 247 ЦПК України, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної цивільної справи за відсутності сторін на підставі наявних матеріалів справи, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 29 вересня 2018 року між сторонами у справі було укладено шлюб, зареєстрований Центральним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом №670, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу Серія НОМЕР_1 (а.с.5).

Від шлюбу сторони мають спільну дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідний актовий запис №216 від 09 лютого 2019 року, свідоцтво Серії НОМЕР_2 ) (а.с.6).

Як встановлено судом в ході розгляду справи у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України, не спростовується матеріалами справи і не заперечувалось сторонами, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем остаточно припинені, спільного господарства сторони не ведуть, не підтримують тісних стосунків, притаманних подружжю та сім`ї, зробивши шлюб в кінцевому рахунку неможливим.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України.

Так, відповідно до ст.ст.7, 18 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення.

Положеннями ст.3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється і на підставі шлюбу.

Відповідно до ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Нормами ст.ст.24, 56 СК України, ст.51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість.

Згідно ст.104 СК України підставою для припинення шлюбу є його розірвання.

За змістом ст.ст.105-107, 109, 110 СК України така форма припинення шлюбу як його розірвання у випадку наявності у подружжя спільних неповнолітніх дітей, небажання подружжя за обопільною згодою подати до суду заяви про розірвання шлюбу можлива за позовною заявою одного з подружжя на підставі рішення суду.

У відповідності до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.ст.114, 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги ту обставину, що подружжя стосунки не підтримує, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені та більше не відновлювались, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач в цьому підтримує позивача, сторони зберігати шлюб не бажають, враховуючи інтереси кожного з подружжя та їх спільної дитини, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню.

Крім того, приймаючи до уваги, що відповідачем в тексті її відзиву на позов висловлено намір не змінювати своє теперішнє прізвище на дошлюбне, суд вважає за необхідне у відповідності до ст.113 СК України, ст.ст.10, 294 ЦПК України прізвище позивача після розірвання шлюбу залишити незмінним « ОСОБА_4 ».

Стосовно вимоги відповідача, викладеної у відзиві на позов, про визначення місця проживання спільної дитини сторін за місцем проживання відповідача, суд зазначає, що за змістом ст.161 СК України, ст.ст.4, 174, 175, 178, 184, 274 ЦПК України у випадку наявності між батьками спору щодо визначення місця проживання їх спільної малолітньої дитини, такий спір вирішується судом в порядку загального позовного провадження за наслідками розгляду позовної заяви, яка має містити відповідну позовну вимогу про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, і в будь-якому разі не за наслідками розгляду судом відзиву на позов. Як вбачається зі змісту позовної заяви у даній цивільній справі, позивачем відповідної позовної вимоги про визначення місця проживання дитини не заявлялось, лише вимога про розірвання шлюбу, в зв`язку із чим справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Натомість, вимога про визначення місця проживання спільної дитини з відповідачем заявлена останньою в тексті її відзиву, який не є тим різновидом заяви по суті справи, в якому процесуальним законом дозволено пред`явлення позовних вимог, а отже означена вимога відповідача не підлягає розгляду в рамках даної цивільної справи, однак може бути розглянута судом в межах окремо поданої з цього приводу позовної заяви.

Щодо посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 15 січня 2020 року по справі №200/952/18, то суд не вважає за можливе застосування наявного в цій постанові правового висновку при розгляді даної цивільної справи, оскільки його надано за інших обставин. Так, у справі №200/952/18 не вирішувалось питання про «визначення місця проживання дитини сторін» (а саме так його сформульовано відповідачем у відзиві) разом із одним із батьків, а лише вирішено питання про «залишення проживання дитини із матір`ю», яке до того ж було ініційовано перед судом нею самою, яка мала процесуальний статус позивача, а не відповідача у справі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, які складаються зі сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 917, 08 гривень (а.с.1), керуючись положеннями ст.ст.133, 141, 142, 264 ЦПК України, ст.7 Закону України «Про судовий збір», враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 454 гривні, а також повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду із даним позовом, тобто судовий збір в розмірі 454 гривні.

На підставі викладеного, керуючись ст.51 конституції України, ст.ст.3, 7, 18, 21, 24, 56, 104-107, 109, 110, 112-115 СК України, ст.ст.4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 89, 133, 141, 142, 211, 223, 240, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ), та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ), зареєстрований 29 вересня 2018 року Центральним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом №670, розірвати.

Прізвище ОСОБА_2 , яке було змінено нею під час укладення шлюбу, після розірвання шлюбу залишити без змін « ОСОБА_4 ».

У порядку розподілу судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ), судовий збір в розмірі 454 гривні.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ), з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого ним при подачі до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська позовної заяви згідно квитанції №5 від 11 серпня 2021 року, а саме повернути судовий збір в розмірі 454 гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Авраменко