КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 755/10972/19

провадження номер: 22-ц/824/11200/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 серпня 2020 року у складі судді Арапіної Н.Є, у справі за позовом приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі» (далі - ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач є споживачем електричної енергії, яку постачає позивач за адресою: АДРЕСА_1 , однак він не виконує зобов`язання по оплаті послуг за спожиту електричну енергію, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 01 серпня 2018 року у розмірі 5 383 грн 43 коп.

З урахуванням наведеного, ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожиту електричну енергію станом на 01 серпня 2018 року у розмірі 5 383 грн 43 коп., інфляційні втрати за період з вересня 2016 року по серпень 2018 року у розмірі 918 грн 24 коп., три проценти річних за період з вересня 2016 року по серпень 2018 року у розмірі 217 грн 56 коп. та судовий збір у розмірі 1 921 грн 00 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 серпня 2020 року позовні вимоги ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» заборгованість за спожиту електричну енергію станом на 01 серпня 2018 року у розмірі 5 383 грн 43 коп., інфляційні втрати за період з вересня 2016 року по серпень 2018 року у розмірі 918 грн 24 коп., три проценти річних за період з вересня 2016 року по серпень 2018 року у розмірі 217 грн 56 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» та передати справу за підсудністю, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що провадження у справі відкрито з порушенням правил підсудності, оскільки відповідач проживає поза територією, на яку поширюється юрисдикція Дніпровського районного суду міста Києва. Зазначає, що він не був повідомлений про розгляд справи, на його фактичну адресу місця проживання не було надіслано судом жодної судової повістки, позовної заяви та інших матеріалів справи.

Вказує, що згідно з інформацією з Реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» зареєстроване 16 лютого 2018 року, проте суд поклав на нього обов`язок по сплаті боргу з вересня 2016 року, тобто, за півтора року до заснування позивача, що свідчить про те, що позивач не міг надавати послуги, а отже не мав права звертатись до суду з даним позовом.

Зазначає, що суд першої інстанції помилково поклав на нього обов`язок по сплаті трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до ст.625 ЦК України, оскільки правовідносини сторін регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», яким не передбачено такого виду відповідальності.

Вказує, що розрахунок заборгованості, на підставі якого ухвалено рішення суду першої інстанції, він не підписував та його не визнає. При цьому, на його думку, з огляду на положення Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» позивачем не подано первинних документів на підтвердження суми заборгованості. Також судом першої інстанції при вирішенні справи застосовано ЖК України, який згідно із інформацією на сайті Верховної Ради України не приймався.

Також в апеляційній скарзі відповідач заявив про застосування строку позовної давності.

Представник ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» Іванова А.К. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що твердження відповідача про недотримання правил підсудності є хибними, оскільки правовідносини сторін виникли із договору про користування електричною енергією, у якому зазначено його місце виконання, а тому позивач скористався правом звернення до суду за місцем виконання договірних відносин відповідно до ч.8 ст.28 ЦПК України. Позивач є правонаступником публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго»), а отже мав право вимоги про стягнення заборгованості за заявлений період, як і право про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до ст.625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання. До правовідносин сторін судом застосовано ЖК Української РСР, який є чинним. Вважає, що строк позовної давності не пропущено. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 6 519 грн 24 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

З матеріалів справи вбачається, що 27 серпня 2014 року між ОСОБА_1 (споживач) та публічним акціонерним товариством «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго») (енергопостачальник) був укладений договір №6 про користування електричною енергією за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до пункту 1 якого енергопостачальник взяв на себе зобов`язання надійно постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 12 кВТ електроустановок споживача, з гарантованими рівнем дійсності, безпеки та якості, а споживач зобов`язався оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором (а.с.22).

Відповідно до пункту 28 договору про користування електричною енергією, цей договір укладено строком на три роки, набирає чинності з дня його підписання та вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення.

Згідно статуту ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», затвердженого 22 грудня 2017 року загальними зборами акціонерів товариства, вказане товариство є правонаступником ПАТ «Київенерго», зокрема, в частині прав та обов`язків, пов`язаних із провадженням діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та із провадженням діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, що також підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.9-13).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем електричної енергії, яку постачає позивач за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача по сплаті за спожиту електричну енергію станом на 01 серпня 2018 року становить 5 383 грн 43 коп., інфляційні втрати за період з вересня 2016 року по серпень 2018 року у розмірі 918 грн 24 коп., три проценти річних за період з вересня 2016 року по серпень 2018 року у розмірі 217 грн 56 коп. (а.с.2-3, 17-21).

Відповідно до ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинного на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст.714 ЦК України, ст.ст. 24-27 Закону України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів від 26 липня 1999 року № 1357 та Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 562 від 04 травня 2006 року.

Відповідно до Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, останніми врегульовано відносини між громадянами (споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками. Згідно вказаних правил, позивач, як енергопостачальник, постачав електричну енергію в необхідних споживачу обсягах, а споживач мав оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами).

З 14 березня 2018 року правовідносини з постачання електричної енергії регулюються Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії регулювання електроенегетики України № 312 від 14 березня 2018 року і Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 562 від 04 травня 2006 року.

Правила обов`язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності.

Задовольняючи позовні вимоги ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконує зобов`язання по оплаті послуг з постачання електричної енергії, внаслідок чого станом на 01 серпня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 5 383 грн 43 коп., а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача трьох процентів річних у розмірі 217 грн 56 коп. та інфляційних втрат у розмірі 918 грн 24 коп. відповідно до вимог ст.625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з приписами ст.26 Закону України «Про електроенергетику», пункту 42 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 26 липня 1999 року № 1357, споживач електричної енергії зобов`язаний дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору; забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових електроприладів; забезпечувати збереження приладів обліку і пломб на них у разі розміщення приладу обліку в квартирі або на іншому об`єкті споживача; невідкладно повідомляти енергопостачальника про недоліки в роботі приладу обліку; оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та правил.

Установлено, що ОСОБА_1 є споживачем електричної енергії з огляду на вказані вище норми закону, а отже зобов`язаний оплачувати спожиту електричну енергію.

Відповідно до пункту 13 Розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії», пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Статуту ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» є правонаступником ПАТ «Київенерго» в частині прав та обов`язків, пов`язаних із провадженням діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та із провадженням діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією.

Отже, враховуючи вимоги ст.109 ЦК України та ч.5 ст.86 Закону України «Про акціонерні товариства» до позивача, як до юридичної особи, яка утворилась внаслідок виділу, перейшли всі права та зобов`язання ПАТ «Київенерго», в тому числі, зі сплати боргу та нарахувань, заявлених у даній справі.

Відповідно до ч.8 ст.28 ЦПК України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

З договору №6 про користування електричною енергією від 14 серпня 2014 року, укладеного між відповідачем та ПАТ «Київенерго», правонаступником якого є позивач, вбачається, що місцем його виконання є адреса: АДРЕСА_1 , що відноситься до територіальної юрисдикції Дніпровського району міста Києва.

За таких обставин, позивач мав право звернутися з даним позовом до Дніпровського районного суду міста Києва, а тому колегія суддів приходить до висновку про дотримання судом першої інстанції правил підсудності при відкритті провадження у даній справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не був повідомлений про розгляд справи, йому не було надіслано жодної судової повістки, позовної заяви та інших матеріалів справи, є необґрунтованими, оскільки з наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що 01 серпня 2019 року ОСОБА_1 отримав копію ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 18 липня 2020 року про прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, копію позовної заяви ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» з доданими до неї документами, які були направленні судом першої інстанції на адресу відповідача (а.с.29, 36).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 15 серпня 2019 року ОСОБА_1 оскаржив в апеляційному порядку ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 18 липня 2020 року про прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження у даній справі, подавши апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду.Ухвалою судді Київського апеляційного суду від 20 липня 2020 року у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою ОСОБА_1 було відмовлено (а.с.37-63).

Наведені обставини свідчать про те, що відповідачу ОСОБА_1 було відомо про пред`явлення ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» до нього позову про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію та про ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 18 липня 2019 року, якою відкрито провадження у даній справі.

Як вбачається з ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 18 липня 2020 року про прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, судом постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до ст.ст.274, 277 ЦПК України. При цьому, відповідачу роз`яснено його права, передбачені при розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.27-28).

Отримавши 01 серпня 2019 року копію вказаної ухвали суду першої інстанції від 18 липня 2019 року, відповідач наданим йому відповідно до ч.4 ст.277 ЦПК України правом на подачу заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався.

Згідно із ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог ст.ст.76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

У відповідності до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

На підтвердження виникнення у відповідача заборгованості за спожиту електроенергію, позивачем до позову додано виписку з особового рахунку відповідача № НОМЕР_1 , яка містить всі необхідні реквізити щодо обліку показників постачання електроенергії, тарифів, нарахування відповідних сум для їх оплати та здійснені споживачем оплати (а.с.17-21).

Проаналізувавши надану позивачем виписку з особового рахунку відповідача № НОМЕР_1 , колегія суддів, враховуючи приписи ст.ст. 77-80 ЦПК України, приходить до висновку, що вказана виписка з особового рахунку відповідача № НОМЕР_1 є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом наявності у відповідача заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 5 383 грн 43 коп.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Не визнаючи наданий позивачем розрахунок заборгованості, відповідач ОСОБА_1 будь-яких доказів на його спростування суду не надав. Також відповідач не надав доказів звернення його до позивача щодо звірки розрахунків.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 дійшла висновку, що приписи ст.625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням.

Відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем у розмірі 5 383 грн 43 коп., а тому ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» вправі вимагати від відповідача сплатити вказану суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі ст.625 ЦК України.

Отже, встановивши обставини спору, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Що стосується клопотання відповідача в апеляційній скарзі про застосування строку позовної давності, то воно не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.253, ч. 1 ст.261 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із ст.509 ЦК України, зобов`язання - це правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення-невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст.ст.530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У позовній заяві ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» просило стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла з вересня 2016 року.

Даний позов пред`явлено у липні 2019 року, тобто в межах строку загальної позовної давності, унаслідок чого заява відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення суду відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: