Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2021 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Литвиненко Н. В. , при секретарі Савченко А.О., розглянувши у відкритому судовому в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11.05.2017 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 21.03.2017 року та до повноліття дітей. Позивач вважає, що на підставі ст. 192 СК України розмір аліментів підлягає зменшенню, оскільки змінився сімейний стан позивача та погіршилось матеріальне становище. 30.07.2016 року позивач зареєстрував шлюб. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача народився син ОСОБА_6 . Станом на теперішній час, окрім дітей від попереднього шлюбу, на утриманні позивача знаходиться дитина та дружина, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Крім того, на теперішній час позивач звільнився з роботи, забезпечує себе та родину за рахунок випадкових нерегулярних заробітків. Позивач вважає, що зміна матеріального становища платника аліментів, зміна сімейного стану є достатньо суттєвою для зменшення розміру виплати аліментів на користь відповідачки на утримання їх дітей. Просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11.05.2017 року з 1/3 частки до 1/8 частки заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного року.

Відповідачка подала до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначивши, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами наявність обставин, які є правовими підставами для можливості зменшення судом розміру аліментів. Сам по собі факт укладання позивачем шлюбу та народження дитини не підтверджують об`єктивно та достовірно неможливість позивача сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному рішенням суду розмірі. У березні 2020 року відповідачем були перераховані кошти на утримання дітей у розмірі 2000 грн. Крім того, відповідачем не надано доказів, що його звільнили з роботи та в нього відсутня заробітна плата.

Представником позивача адвокатом Рябошапка О.І. подано письмову відповідь на відзив, в якій просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначила, що позивач перебуває на обліку, як безробітний. Сторони мають рівні обов`язки щодо утримання дітей, а матеріальне положення відповідачки є значно кращим, ніж позивача, яка проживає разом з батьками, має постійний дохід, немає інших утриманців, відпочиває за кордоном. Оскільки рішення щодо відвідування дітьми розвивальних курсів та додаткових занять, не узгоджувалось з позивачем, то ї витрати повинна нести позивачка. В лютому 2020 року позивачем на користь відповідачки в рахунок аліментів на утримання дітей сплачено 17000 грн.

Відповідачкою подано письмові заперечення, в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилаючись на те, що кошти у розмірі 17000 грн. були сплачені в рахунок погашення боргу по аліментах. На теперішній час відповідачка не працює, мешкає разом з непрацездатними батьками та зобов`язана сплачувати комунальні послуги. З приводу відпочинку закордоном зазначила, що відпочивала за рахунок близької людини та це було подарунком.

ІІ. Процесуальні дії у справі:

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження. Роз`яснено відповідачам право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив.

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 квітня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи:

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, за участю його представника.

Представник позивача адвокат Рябошапка О.І. надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в задоволенні позовних вимог просила відмовити.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

ІV. Фактичні обставини справи, які стосуються предмету спору та встановлені судом:

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою головного державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 22.06.2017 року відкрито виконавче провадження №54182283 по виконанню виконавчого листа №265/2065/17, виданим 23.05.2017 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно і до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 21.03.2017 року.

30 липня 2016 року позивач ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого 30 липня 2016 року Маріупольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №437. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_8 ».

ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_1 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 29 січня 2019 року Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №78.

З 05.11.2019 року позивач ОСОБА_3 звільнений з Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» за прогул без поважних причин за ст.40 КзПП на підставі наказу від 28.01.2020 року.

Згідно довідки директора Маріупольського міського центру зайнятості від 17.03.2020 року, ОСОБА_3 перебуває на обліку як безробітний в Маріупольському МЦЗ з 05 лютого 2020 року.

На підставі наказу №120 (розпорядження) про надання відпустки від 13.03.2019 року дружина позивача ОСОБА_3 , працююча укладальником-пакувальником в аптеці «Азовфарм» №21 перебуває у соціальній відпустці ст. 18 ЗУ «Про відпустки» для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, період відпустки з 18.03.2019 року по 24.01.2022 року.

Згідно акту про фактичне проживання, складеного 16 грудня 2019 року секретарем КСН «Маркохім», ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом із сином ОСОБА_3 , 24.01.2019 року.

Згідно відомостей Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 17.04.2020 року заборгованість станом на 31.12.2019 року становить 5704,67 грн., яка нараховувалась як для непрацюючої особи, згідно ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» та Сімейного Кодексу України, виходячи з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

В період з 30.03.2020 року по 06.04.2020 року позивач ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у інфекційному відділенні КНП ММР «Маріупольська міська лікарня швидкої медичної допомоги м. Маріуполя» з діагнозом лакунарна ангіна.

Згідно копій квитанцій, наданих позивачем у лютому та березні 2020 року кошти у розмірі 17000 грн. та 2018 грн. відповідно були переведені на погашення боргу, виконавчого збору виконавчого провадження №54182283.

Відповідачкою ОСОБА_2 надано чеки, квитанції про понесені витрати на утримання неповнолітніх дітей, а саме на придбання продуктів харчування, одягу, оплату медичних послуг, додаткових занять та інших витрат, пов`язаних з навчанням у школі.

V. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спору:

Як передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зазначені правовідносини регулюються Сімейним Кодексом України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Згідно з частинами 8, 9 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до статті 181 СК України.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

За змістом даної норми права рішення суду, що набрало законної сили, може бути переглянуто у судовому порядку у разі виникнення істотних юридичних обставин.

Під юридичними обставинами у цій нормі мається на увазі: зміни матеріального стану; зміни сімейного стану; погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів.

Зміна юридичних обставин щодо стану, який існував на момент призначення аліментів, приводить до зменшення або збільшення їх розміру.

Отже, за змістом даної норми зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку зміни матеріального стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, наприклад, зменшився дохід чи у його розпорядженні залишається менша сума грошових коштів тощо, або змінився сімейний стан платника, в результаті чого у нього з`явилися нові утриманці, або погіршився стан здоров`я, що потягло додаткові грошові витрати. Вказані обставини мають виникнути після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів.

Крім того, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Під зміною матеріального положення розуміється, зокрема, погіршення майнового положення платника аліментів.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів.

Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї.

Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, змінився сімейний стан чи стан його здоров`я.

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини»).

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 192 СК України).

Отже, за наявності правових підстав, батько може звернутись до суду з вимогою про зменшення розміру аліментів.

Позивач, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, посилався на те, що з часу винесення рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання доньок ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , його сімейний стан змінився, оскільки на його утримання знаходяться на теперішній час не двоє, а троє дітей, а також змінився матеріальний стан, оскільки на теперішній час позивач втратив постійне місце роботи та перебуває на теперішній час на обліку в центрі зайнятості, у зв`язку з чим просив переглянути розмір стягнутих аліментів.

Судом встановлено, що після ухвалення рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11.05.2017 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходів) щомісяця до досягнення старшою дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно і до досягнення дітьми повноліття, у позивача змінився сімейний стан, народилась дитина, якій він за законом зобов`язаний надавати утримування і яка фактично знаходиться на його утриманні, а також дружина, яка на теперішній час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, у зв`язку з чим у позивача змінився не лише сімейний стан, а відповідно змінився і матеріальний стан ОСОБА_3 , оскільки у позивача збільшилися витрати на утримання себе та членів його сім`ї.

Суд також враховує, що тимчасове безробіття позивача не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, враховуючи, що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною.

Крім того, суд зазначає, що надані позивачем копії квитанцій про сплату аліментів, не є підставою для зміни розміру аліментів, оскільки вказані суми були зараховані на рахунок державного виконавця в рахунок погашення заборгованості по сплаті аліментів.

Суд відхиляє доводи позивача, що відповідачка матеріально забезпечена, оскільки відпочиває за кордоном, адже обов`язок утримувати дітей лежить на обох батьках, а відповідачкою надані переконливі докази щомісячних витрат на дітей.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем доведено, що після ухвалення судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у позивача змінився сімейний стан та його матеріальний стан, що відповідно до ст. 192 Сімейного СК України є підставою для зменшення розміру аліментів, визначених рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України (в редакції, що діяла на момент винесення рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11.05.2017 року), мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

08.07.2017 року набрав чинності Закон України № 2037-VIII від 17.05.2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» .

Законом України № 2037-VIII від 17.05.2017 року частину 2 ст. 182 СК України викладено в наступній редакції: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку".

Частина 2 статті 182 СК України передбачає гарантію, що надана державою, дитині та тому з батьків, з ким вона проживає, щодо мінімального розміру аліментів, які можуть стягуватись з їх платника. Підвищивши цей мінімальний розмір Законом України № 2037-VIII від 17.05.2017 року, держава підвищила соціальні стандарти в галузі охорони прав дитини.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду.

З огляду на викладене, та приймаючи до уваги встановлені обставини справи, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, обов`язок батьків утримувати дітей, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, а саме: зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 травня 2017 року та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх доньок ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/3 частини до 1/5 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, до досягнення старшою дитиною повноліття, оскільки стягнення аліментів у розмірі 1/8 частини буде порушувати права дітей, які не отримуватимуть кошти для належного розвитку, а також буде порушено принцип справедливості, оскільки увесь тягар утримання дітей за таких обставин буде покладено на їх матір. Запропонований позивачем розмір аліментів - 1/8 частки його доходу, призведе до погіршення матеріального становища дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , що як наслідок, позбавить дітей права на гідний рівень утримання, духовного та фізичного розвитку, чим грубо порушить вимоги, щодо захисту прав дитини як національного законодавства так і міжнародних договорів, що є недопустимим.

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. 12-13, 76 -79, 81,141, 259, 263 265, 280 ЦПК України, ст. ст. 180-184, 192, Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 травня 2017 року з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_2 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 з 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходів) щомісяця до досягнення старшою дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно на 1/5 частину його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення старшою дитиною повноліття з дня набрання рішенням законної сили.

Виконавчий лист, виданий на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 травня 2017 року у справі № 265/2065/17 відкликати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законно сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Відомості про сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: ОСОБА_13 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ІПН: НОМЕР_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ІПН: НОМЕР_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя: Н. В. Литвиненко