П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 грудня 2021 року місто Київ

справа № 753/5712/20

провадження №22-ц/824/8378/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

відповідач - ОСОБА_4

відповідач - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 , подану адвокатом Сагайдак Олександром Володимировичем,

на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 24 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Коренюк А.М..,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що між банком та ОСОБА_1 10 лютого 2004 року укладено кредитний договір К2Н0GF00260021, за умовами якого банк зобов`язався позичальнику надати кредит у розмірі 27100 доларів США на термін до 8 лютого 2019 року, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця, в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов`язань за кредитним договором позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

В порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, розмір якої станом на 7 лютого 2020 року складає 52507,96 доларів США, з яких: 19007,21 доларів США - заборгованість за кредитом; 11995 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 21505,75 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

В забезпечення виконання зобов`язання за договором К2Н0GF00260021 від 10 лютого 2004 року, між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 укладені окремі договори поруки.

Відповідно до умов договору поруки, а саме п.5, банком було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за договором кредиту. Поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора, протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання.

Вимога, що була пред`явлена до поручителів, щодо виконання забезпеченого зобов`язання залишена без задоволення.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 24 березня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 52507,96 доларів США, що еквівалентно до національної валюти України - гривні станом на 7 лютого 2020 року - 1290120 грн.58 коп. - заборгованості за кредитним договором, 19351 грн.81 коп. - судового збору, а всього 1309472 грн39 коп.

У задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням представник АТ КБ «Приватбанк» адвокат Бондаренко В.О. подав апеляційну скаргу, в який просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати і ухвалити нове рішення, якими позов банку задовольнити. В апеляційній скарзі посилається на те, що висновок суду першої інстанції про припинення поруки суперечить фактичним обставинам справи. Порука по щомісячних платежах по тілу кредиту, які мали бути здійснені позичальником у період з 20 листопада 2019 року по 20 березня 2020 року на загальну суму 720,30 доларів США не припинилася, оскільки такі платежі охоплюються шестимісячним строком до звернення з позовом. Так само не є припиненною порука по щомісячним платежам за тілом кредиту, які мали бути сплачені позичальником у період з 20 квітня 2020 року по 1 травня 2025 року на загальну суму 12461,91 доларів США, оскільки ці платежі є майбутніми платежами. Навіть, якщо суд дійшов висновку, що строк погашення по майбутнім платежам є таким, що настав у зв`язку з направленням вимоги про погашення заборгованості від 21 січня 2020 року закінчення шестимісячного строку по ним припадало на червень 2020 року.

Таким чином, загалом на момент звернення з позовом порука залишалася чинною по платежам по тілу кредиту за період з 20 листопада 2019 року по 1 травня 2025 року на суму 13182,21 доларів США, та в частині відсотків в сумі 1091,95 доларів США, та пені в сумі 3383,94 доларів США, які були нараховані за шість місяців, що передували зверненню позивача з позовом до суду.

В свою чергу ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду, через свого представника адвоката Сагайдак О.В. подав апеляційну скаргу, в який просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 52507 доларів 96 центів США, судового збору і ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовити. Вважає рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим. Зокрема, посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув цю справу за правилами спрощеного позовного провадження, в той час як вона підлягала розгляду за правилами загального позовної провадження, виходячи з ціни позову. Також зазначає про те, що позивачем не доведено обставини, що мають значення для справи, а саме щодо факту наявності кредитних правовідносин між сторонами та їх змісту, щодо факту видачі грошових коштів у сумі, про яку зазначає банк. Крім того, посилається на те, що розмір неустойки суперечить критерію справедливості, стягувана позивачем пеня є надмірно великою та складає 79,36% від виданого, за твердженням позивача, відповідачу кредиту. Також вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно не застосування до вимог позивача позовну давність, про застосування якої він заявив усно до судових дебатів.

В судове засідання не з`явилися ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , будучи повідомленими про день, час та місце розгляду справи. Від ОСОБА_5 надійшла до суду заява про розгляд справи у її відсутність (а.с.219). Інші відповідачі причини своєї неявки суду не повідомили. Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися.

Представник АТ КБ «Приватбанк» Хитрова Л.В. апеляційну скаргу позивача підтримала і просила її задовольнити. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила залишити без задоволення.

Представник ОСОБА_1 адвокат Сагайдак О.В. свою апеляційну скаргу підтримав і просив задовольнити, апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» просив залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 10 лютого 2004 року був укладений кредитний договір № К2H0GF00260021, з додатковими угодами до нього за № 1 від 11 серпня 2005 року та за № 2 від 3 квітня 2015 року, що складають його невід`ємну частину, за умовами якого ОСОБА_1 отримав цільовий кредит у сумі 29425 доларів США для придбання квартири в сумі 27100 доларів США шляхом його видачі готівкою через касу банку, у тому числі, в сумі 2325 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою 1,08% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом, та комісії згідно умов договору, з кінцевим терміном повернення та сплати всіх платежів до 8 лютого 2019 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 10 лютого 2004 року укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язувалась солідарно на добровільних засадах відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, а саме: повернути кредит в розмірі, строки та у випадках, передбачених договором іпотечного кредиту, а також виконати інші його умови в повному обсязі.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 10 лютого 2004 року укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_3 зобов`язувався солідарно на добровільних засадах відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, а саме: повернути кредит в розмірі, строки та у випадках, передбачених договором іпотечного кредиту, а також виконати інші його умови в повному обсязі.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 10 лютого 2004 року укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_4 зобов`язувалась солідарно на добровільних засадах відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, а саме: повернути кредит в розмірі, строки та у випадках, передбачених договором іпотечного кредиту, а також виконати інші його умови в повному обсязі.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_5 10 лютого 2004 року укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_5 зобов`язувалась солідарно на добровільних засадах відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, а саме: повернути кредит в розмірі, строки та у випадках, передбачених договором іпотечного кредиту, а також виконати інші його умови в повному обсязі.

Позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, що підтверджується розгорнутим розрахунком заборгованості, рухом коштів по рахунку позичальника, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, який як позичальник зобов`язувався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, дотримуватися графіку повернення кредитних коштів, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно кредитного договору, й погасити всю суму кредиту у визначений договором строк.

Відповідач відповідно до умов кредитного договору засвідчив, що всі умови кредитного договору йому зрозумілі й він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність їх виконувати.

Судом установлено, що відповідач (позичальник) не виконав взяті на себе зобов`язання, передбачені кредитним договором, тобто не сплачує відсотки за користування кредитними коштами та не повертає чергові суми отриманого кредиту, не погашає всю суму кредиту згідно з вимогами Кредитного договору.

Позивачем на виконання умов кредитного договору надсилалися боржнику рекомендовані листи з повідомленням про вручення щодо існуючої заборгованості й необхідності погасити вказаний борг, проте дані повідомлення відповідачем залишено без уваги та виконання, сума боргу залишилась незмінною.

Станом на 7 лютого 2020 року загальна заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить 52507 доларів 96 центів США, що еквівалентно до національної валюти України - гривні станом на 7 лютого 2020 року (24 грн.57 коп. за 1 долар США) - 1290120 грн.58 коп., яка складається з наступних складових: 19007 доларів 21 цент США, що еквівалентно до національної валюти України - гривні - 467007 грн.16 коп. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 119995 доларів США, що еквівалентно до національної валюти України - гривні - 294717 грн.15 коп., 21505 доларів 75 центів США, що еквівалентно до національної валюти України - гривні -528396 грн.28 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за кредитним договором.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позов до відповідача ОСОБА_1 є обґрунтованим. Позиція представника відповідача щодо застосування до позовних вимог в частині вимог до відповідача ОСОБА_1 строку позовної давності, заявлена в усній формі на стадії після дослідження доказів по справі та без її обґрунтування задоволенню не підлягає. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до поручителів, суд першої інстанції виходив із того, що порука всіх відповідачі припинилася, оскільки банк пред`явив вимогу до поручителя поза межами шести місяців за кожним місячним платежем.

Проте, з такими висновками погодитись не можна, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.509, ст.526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії ( негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому.

Установлено, що у позичальника ОСОБА_6 з позивачем виникли кредитні відносини, кредит виданий на придбання житла і відповідно є споживчим.

На виконання умов, укладеного 10 лютого 2004 року між банком та ОСОБА_1 кредитного договору, а саме п. 2.3.2, позивач 21 січня 2020 року направив позичальнику рекомендованим листом повідомлення про наявну у останнього прострочену заборгованість.

Позичальник ОСОБА_1 вимоги банку не виконав, протягом 5 календарних днів з дати отримання цього повідомлення прострочену заборгованість не погасив, у зв`язку з чим банк 2 квітня 2020 року звернувся з цим позовом до суду.

Відповідно до умов додаткової угоди № 2 до кредитного договору № К2H0GF00260021 від 10 лютого 2004 року, укладеної 3 квітня 2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу, на строк по 1 грудня 2014 року включно, у вигляді и непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 35456,94 доларів США на наступні цілі: придбання квартири - 27100 доларів США, а також у розмірі 6031,94 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою користування кредитом відсотків у розмірі 1,34%, з 10 серпня 2005 року у розмірі 1,08%, з 3 квітня 2015 року у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20%, починаючи з 22 грудня 2014 року у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати. Періодом сплати вважати період з 15 до 20 число кожного місяця.

Установлено, що останній платіж позичальником здійснено 8 лютого 2016 року, до суду з позовом позивач звернувся у квітні 2020 року.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 258 ЦК України для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік.

Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторона про сплив позовної давності

Відповідно до ч.1 ст.43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, мають, зокрема, право заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові.

Згідно з ч.1 ст.49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відтак заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства.

Як убачається із протоколу судового засідання від 24 березня 2021 року представником відповідача заявлено про застосування позовної давності до вимог позивача (а.с.91-92). Зважаючи на те, що представником позивача заявлено про сплив позовної давності, та враховуючи, що законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування позовної давності лише з тих підстав, що таке клопотання було заявлено в усній формі та на стадії після дослідження доказів по справі, є помилковим.

За таких обставин наявні підстави для застосування позовної давності.

Виходячи з наданого позивачем розрахунку, та враховуючи визначений договором період сплати щомісячного платежу, заборгованість ОСОБА_1 за період з квітня 2017 року по квітень 2020 року становить: по тілу кредиту складає 19007,21 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 8092 ,70 доларів США, та пеня в сумі 7274,12 доларів США, яка рахується за останній рік перед зверненням позивача до суду.

Згідно з ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми за неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора (рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року.

Згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: справедливість, добросовісність та розумність.

З урахуванням конкретних обставин справи, а також враховуючи матеріальний стан позичальника, який отримує дохід у вигляді заробітної плати за місцем роботи - Державний вищий навчальний заклад «Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника», колегія суддів вважає можливим зменшити розмір пені до 2000 доларів США.

Що стосується висновків суду першої інстанції про припинення поруки у зв`язку з пропуском шестимісячного строку пред`явлення вимоги до поручителів, то в цій частині колегія суддів також погодиться з такими висновками не може, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.553, ч.1 ст.554 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Висновок про припинення поруки на підставі ч.1 ст.559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, не виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання.

Такі правові висновки щодо застосування ст.559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 755/18438/16-ц).

Таким чином, аналіз норми ч.1 ст.559 ЦК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) свідчить про те, що порука припиняється за наявності факту зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Аналіз змісту цієї норми дає підстави вважати, що вона не встановлю ні змісту та обсягу такого збільшення відповідальності поручителя, ні реальності чи невідворотності його настання.

Для застосування цієї норми достатньо встановити такі зміни в основному зобов`язанні. Тому обставини щодо подальшого фактичного виконання зобов`язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов`язання в зміненому обсязі, не свідчить про збереження дії поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення розміру основного зобов`язання). Тобто порука має вважатися припиненою незалежно від реального настання чи ненастання збільшеного наслідок змін кредитних договорів обсягу відповідальності поручителя.

До таких висновків дійшла об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 9 грудня 2019 року у справі № 569/11865/16-ц.

Умовами додаткової угоди № 2 до кредитного договору № К2H0GF00260021 від 10 лютого 2004 року, укладеної 3 квітня 2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , збільшується строк повернення кредиту та сума кредиту, яку має повернути позичальник. Додаткових угод між банком та поручителями не укладалося, що не заперечував і представник позивача.

Отже, умовами додаткової угоди до кредитного договору, укладеної між банком та позичальником, суттєво змінюється та збільшується обсяг відповідальності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 як поручителів, на що вони своєї згоди не давали. За таких обставин наявні підстави вважати поруку відповідальності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 припиненою за договорами поруки з 3 квітня 2015 року з підстав, передбачених ч.1 ст.559 ЦК України.

Посилання суду першої інстанції як на підставу для відмови банку в задоволенні позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і на порушення шестимісячного строку пред`явлення вимоги до поручителів є помилковим, оскільки подія збільшення відповідальності поручителів відбулася раніше і порука припинилася 3 квітня 2015 року.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в тій частині, що позивачем не надано доказів на підтвердження існування між банком та ОСОБА_1 кредитних правовідносин, а також факту видачі кредиту у заявленій позивачем сумі, є безпідставними та не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки спростовуються фактом укладення 3 квітня 2015 року додаткової угоди. Укладення такої угоди відповідачем ОСОБА_1 не заперечується. Сторони угоди підтвердили факт отримання грошових коштів позичальником у розмірі, про який зазначено банком.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в сумі 10724 грн.77 коп., пропорційно до задоволених позовних вимог (29099,91 х100% : 52507,96 доларів США = 55,42%; 19351,81 грн. х 55,42% : 100 = 10724,77 грн.) З АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню. Сума судового збору, сплачена за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог, в розмірі 14056,43 грн. (31530,80 грн. х 44,58% : 100%).

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 , подану адвокатом Сагайдак Олександром Володимировичем, задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 24 березня 2021 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитом в сумі 19007,21 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 8092,70 доларів США, та пені в сумі 2000 доларів США, а всього 29099,91 доларів США.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» суму судового збору у розмірі 10724,77 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 14056,43 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 21 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус