Справа № 139/1087/20
Провадження № 2/139/338/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2021 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Литуса А.О.,

розглянувши в смт Муровані Курилівці у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", треті особи які, не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна та Мурованокуриловецький районний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

07 листопада 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 1916 про звернення стягнення на належне ОСОБА_1 нерухоме майно житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , який передано АТ КБ «ПриватБанк» в іпотеку на підставі відповідного договору від 05 вересня 2007 року, - на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" з послідуючим перерахуванням на рахунок Банку коштів, отриманих від реалізації майна, у розмірі 307 881 гривня 02 копійки (заборгованість за кредитом 85316,05 гривні, заборгованість за відсотками 83878,31 гривні, комісія 9424,19 гривні, пеня 114601,47 гривні, штраф 14661 гривня) та витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису, в сумі 3 500 гривень.

На підставі вказаного виконавчого напису 18 лютого 2020 року головним державним виконавцем Мурованокуриловецького районного відділу державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження № 61294215.

Вважаючи виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню повністю, позивач 21 грудня 2020 року звернувся до суду з відповідним позовом.

Ухвалою від 22 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом та відкрито провадження у справі (а.с. 31-32). Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, а відповідачу встановлено строк в 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Поштове відправлення із ухвалою про відкриття провадження, копією позовної заяви та додатками до позову відповідачу було направлено 23 грудня 2020 року та вручено адресату 11 січня 2021 року (а.с. 64). Відзив на позовну заяву чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач не подав.

Залучені до участі у справі треті особи, отримавши 23 та 26 грудня 2020 року копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками (а.с. 63, 99), пояснень щодо позову не подали.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 275 ЦПК України).

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи.

За приписами ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

У зв`язку з наведеним вище, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч. 13 ст. 7 ЦПК України).

За вказаних обставин, за приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Крім того, в строк до 22 лютого 2021 року рішення у справі не могло бути прийняте з огляду перебування головуючої судді на лікарняному до 23 лютого 2021 року включно (а.с. 98).

Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 підлягає до повного задоволення, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» перебували у договірних правовідносинах на підставі договору від 05 вересня 2007 року № VIUWGK08011622 (а.с. 17-19). Термін повернення кредиту було визначено 03 вересня 2027 року зі сплатою 14,04 % річних.

В забезпечення виконання зобов`язань за цим договором ОСОБА_1 05.09.2007 року уклав договір іпотеки на будинок загальною площею 154,60 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1 (15-16).

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 19 лютого 2015 року у справі № 139/20/15-ц, яке набрало чинності 03 березня 2015 року (а.с. 20-23), в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №VIUWGK08011622 від 05 вересня 2007 року в розмірі 101 061 гривня 77 копійок звернуто стягнення на будинок загальною площею 154,60 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 129 609 гривень, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки VIUWGK08011622 від 05 вересня 2007 року Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях неналежно від форм власності та підпорядкування з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами державних дій, необхідних для здійснення продажу предмету іпотеки.

В той же час, 07 листопада 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною було вчинено виконавчий напис за реєстраційним номером 1916 (а.с.12), яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнивши вимоги АТ КБ «ПриватБанк» шляхом перерахування коштів у розмірі 307881 гривня 02 копійки (в тому числі: заборгованість за кредитом 85 316 гривень 05 копійок, заборгованість за відсотками 83 878 гривень 31 копійка, комісія 9 424 гривні 19 копійок, пеня 114 601 гривня 47 копійок, штраф 14 661 гривня) та витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису, в сумі 3 500 гривень на рахунок АТ КБ «ПриватБанк». У вказаному виконавчому написі зазначено, що строком, за який проводиться стягнення, є період з 05 вересня 2007 року до 22 серпня 2018 року і загалом складає 10 років 11 місяців і 17 днів.

18 лютого 2020 року головним державним виконавцем Мурованокуриловецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61294215 (а.с. 13) з виконання виконавчого напису № 1916 від 07.11.2018.

Із тексту позовної заяви слідує, що ОСОБА_1 вважає виконавчий напис № 1916 від 07.11.2018 незаконним та таким, що не підлягає виконанню, з підстави, що нотаріус не переконалася у безспірності заборгованості, в тому числі, не перевірила умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Статтею 18 ЦК України визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування визначений Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі Порядок) та постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі Перелік документів).

Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, а перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява також може містити іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Вчинення виконавчого напису у разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Із документів, поданих на вимогу суду приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. (а.с. 35-61) та відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 79-80), слідує, що іпотекодержателем було дотримано, а нотаріусом враховано надіслання іпотекодавцю ОСОБА_1 29 вересня 2018 року письмової вимоги про усунення порушень на вказану в іпотечному договорі адресу боржника за договором кредиту.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», чинній на момент вчинення виконавчого напису, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано документи, зазначені у вказаному Переліку документів.

Таким чином, при зверненні до нотаріуса Банк мав довести, зокрема, безспірність заборгованості.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Також на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною заборгованість боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Разом з тим, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком.

Під час розгляду справ такої категорії суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур та факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, та чи була вона саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил дослідження доводів боржника та оцінки наданих ним доказів (така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 569/8884/17).

Як вбачається із рішення Мурованокуриловецького районного суду від 19 лютого 2015 року у справі № 139/20/15-ц, яке набрало чинності 03 березня 2015 року (а.с. 20-23), станом на 14 жовтня 2014 року боржник ОСОБА_1 не виконував свої зобов`язання за кредитним договором і мав заборгованість за кредитом (тілом кредиту) в сумі 85925 гривень 05 копійок. Цим судовим рішенням в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №VIUWGK08011622 від 05 вересня 2007 року станом на 14 жовтня 2014 року на загальну суму 101 061 гривня 77 копійок (в т.ч. заборгованість за тілом кредиту, за процентами та неустойка) звернуто стягнення на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом його продажу.

Як вбачається із виконавчого напису (а.с. 12, 36), заяви іпотекодержателя про вчинення виконавчого напису (а.с. 37), виписки з рахунка боржника про суму заборгованості станом на 22.08.2018 (а.с. 52-53, 81-85) та станом на 07.11.2018 (а.с. 86-90), - станом на момент вчинення виконавчого напису ОСОБА_1 мав заборгованість за кредитом (тілом кредиту) в сумі 85316 гривень 05 копійок, тобто суму, яка входила розміру заборгованості щодо якої судом було прийнято судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, ще 19 лютого 2015 року в судовому порядку захищено право кредитора АТ КБ «ПриватБанк» - на отримання від ОСОБА_1 виконання умов кредитного договору щодо повернення суми кредиту, відсотків та неустойки за неналежне виконання кредитного зобов`язання.

Враховуючи суть такої нотаріальної дії як виконавчий напис (посвідчення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна), а також її мету (надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником), у даній справі суд прийшов до висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно звернувся до нотаріуса 07 листопада 2018 року за позасудовим захистом свого права на примусове виконання зобов`язання ОСОБА_1 , оскільки таке його право було захищено у повному розмірі судом ще 19 лютого 2015 року.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 31 жовтня 2018 року в справі № 14-318цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, суд констатує, що на момент вчинення виконавчого напису № 1916 від 07 листопада 2018 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № VIUWGK08011622 від 05 вересня 2007 року не була безспірною.

Крім того, як вбачається із виконавчого напису (а.с. 12, 36), стягнення за ним проведено за період з 05 вересня 2007 року до 22 серпня 2018 року, тобто за 10 років 11 місяців і 17 днів.

Позивач вважає, що нотаріус не могла вчиняти виконавчий напис щодо заборгованості, яка утворилася понад три роки, а по неустойці понад один рік.

Дійсно, відповідно до вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

За умовами кредитного договору № VIUWGK08011622 від 05 вересня 2007 року (а.с. 67-72) ОСОБА_1 зобов`язаний був щомісяця з 10 до 15 числа надавати Банку щомісячний платіж у сумі 1460 гривень 62 копійки (п. 7.1. кредитного договору).

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Такі правові висновки неодноразово фіксувалися у постановах Верховного Суду України, в тому числі у постанові від 29 березня 2017 року у справі № 132/3645/14-ц.

Крім того, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» в кінці 2014 року звернувся до суду з вимогою згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України і така вимога Банку була повністю задоволена рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 19 лютого 2015 року, яке набрало чинності 03 березня 2015 року (а.с. 20-23), кредитодавець в односторонньому порядку змінив строк дії договору (його дію було припинено), а також з моменту звернення до суду було припинено право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, і обумовлену в договорі неустойку.

Отже, нотаріусом, крім іншого, неправомірно вчинено виконавчий напис щодо забезпечення прав кредитора на отримання заборгованості за кредитним договором, право вимоги за яким минуло з початку 2015 року.

Щодо додаткової угоди до цього кредитного договору від 05 вересня 2007 року № VIUWGK08011622 від 28 вересня 2012 року (а.с. 73-74) та додатку до Додаткової угоди (а.с. 75-78), які суду надав відповідач, і відповідно до яких термін позовної давності визначено в 50 років, - суд вважає, що в даному випадку ними керуватися нема законних підстав, оскільки вони не були предметом вчинення виконавчого напису.

ОСОБА_1 довів факт порушення АТ КБ «Приватбанк» його прав та інтересів, він обрав належний і ефективний спосіб захисту свого права, заявивши вимогу про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню повністю, оскільки така вимога відповідає змісту порушеного права, характеру порушення, наслідкам, заподіяним таким порушенням. Таким чином, вимога ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» підлягає до повного задоволення.

При вирішенні справи по суті суд, крім іншого, має вирішити питання про розподіл судових витрат.

До судових витрат, відповідно до ч. 1 та пунктів 1 і 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України належать, зокрема, судовий збір, витирати на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані із проведенням експертиз.

При зверненні до суду із цим позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подання позову майнового характеру та за подання заяви про забезпечення позову у сумі, відповідно, 840 гривень 80 копійок та 420 гривень 40 копійок (а.с. 26). Про інші судові витрати позивач доказів суду не надав.

Суд прийшов до висновку про задоволення позову, а тому із відповідача АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1 261 гривня 20 копійок судових витрат у вигляді судового збору (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Керуючись: ст.ст. 1, 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 275, 279, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити. Визнати таким, що не підлягає виконанню повністю виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 07 листопада 2018 року, зареєстрований в реєстрі за № 1916, про звернення стягнення на належне ОСОБА_1 нерухоме майно житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, , МФО № 305299) на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , судові витрати в сумі 1 261 (тисяча двісті шістдесят одна) гривня 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено сторонами протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено і підписано 25 лютого 2021 року.

Суддя: ______________