Справа № 643/3273/21
Провадження № 2-з/643/36/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2021

Суддя Московського районного суду м. Харкова Олійник О.О. розглянувши без повідомлення учасників справи заяву позивача АТ Оператор газорозподільної системи Харківміськгаз , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом АТ Оператор газорозподільної системи Харківміськгаз до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованого об`єму природного газу у сумі 93 292,73 грн., а також 3 % річних від простроченої суми у розмірі 789,78 грн., втрати від інфляції у розмірі 2052,44 грн, що разом становить 96134,95 грн.,

ВСТАНОВИВ:

АТ Оператор газорозподільної системи Харківміськгаз звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованого об`єму природного газу у сумі 93 292,73 грн., а також 3 % річних від простроченої суми у розмірі 789,78 грн., втрати від інфляції у розмірі 2052,44 грн, що разом становить 96134,95 грн. та стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2270,00 грн. за подання позовної заяви та судовий збір у розмірі 1135,00 грн. за подання заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25.02.2021 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 23.03.2021 року.

Одночасно з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, відповідно до змісту якої позивач просить суд:

- накласти арешт на грошові кошти та майно відповідача ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову позивач вказує на те, що АТ Харківміськгаз подано позовну заяву до Московського районного суду м. Харкова про стягнення заборгованості у розмірі 96 134,95 грн. за несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ.

На день складення заяви зазначена заборгованість не сплачена та зобов`язання відповідачем не виконані.

Враховуючи, що дії відповідача носять явно недобросовісний характер, а саме нехтування виконанням зобов`язання по сплаті заборгованості, заявник вважає доцільним забезпечити позов шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб (відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України), оскільки існує загроза ухилення від виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог АТ Харківміськгаз. Також, вважає, що відповідачем, протягом розгляду справи. можуть здійснюватись дії щодо відчуження свого майна та переведення грошових коштів іншим особам з метою подальшого невиконання рішення суду.

На цих підставах заявник АТ Харківміськгаз просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач стверджує, що існує загроза ухилення від виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог АТ Харківміськгаз. Також, вважає, що відповідачем, протягом розгляду справи можуть здійснюватись дії щодо відчуження свого майна та переведення грошових коштів іншим особам з метою подальшого невиконання рішення суду з підстав відсутності майна, на яке може бути звернено стягнення у примусовому порядку, що призведе до збитковості фінансово-господарської діяльності позивача, а тому необхідно вжити заходів забезпечення позову, які вказані у його заяві.

До заяви про забезпечення позову надано наступні додатки: докази сплати судового збору, копія довіреності на представника, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Інших доказів до заяви про забезпечення позову позивачем не надано.

Розглянувши подану позивачем заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви з наступних підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Види заходів забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Зокрема, згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заявник посилається на той факт, що існує ймовірність невиконання судового рішення в майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання, однак жодних доказів які б вказували на те, що в майбутньому існує ймовірність невиконання або утруднення виконання судового рішення до заяви надано не було.

Крім того, суд повинен перевірити відповідність виду забезпечення позову, які просить застосувати особа, котра звернулась з такою вимогою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що позов стосується стягнення грошових коштів у вигляді заборгованості, яка виникла внаслідок несанкціонованого втручання відповідача у роботу ЗВТ, яка призвела до необлікованих об`ємів природного газу, яким користувався відповідач.

Поряд з цим, під час перевірки місця проживання особи відповідача, у відповідності до ч. 8 ст. 187 ЦПК України, на запит суду була отримана Довідка про зареєстрованих у житловому приміщення осіб від 25.02.2021 року, відповідно до якої у даному домоволодінні АДРЕСА_1 , проживають, окрім відповідача, ще чотири особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Отже, накладенням арешту на грошові кошти та рухоме майно, яке знаходиться у вказаному домоволодінні суд порушить права третіх осіб, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову"розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Також, позивач не надав жодних доказів того факту, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

За таких обставин, не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч.2 ст. 149 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України - Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 22.02.2005 року у справі «Новоселецький проти України» зазначив, що стаття 1 Протоколу N 1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (див. рішення "Броньовський проти Польщі" [GC], N 31443/96, п. 143, CEDH 2004-...). У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (див. рішення "Спорронг та Лонрот проти Швеції" ( 980_098 ), від 23 вересня 1982 року, серія А, N 52, стор. 26, п.69).

В рішенні від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що втручання у право особи, захищене статтею 1 Першого протоколу, має бути виправданим. У цьому зв`язку Суд знову наголошує на необхідності підтримання "справедливої рівноваги" між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе "особистий і надмірний тягар" (див. рішення у справі Брумареску, п. 78).

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 року по справі № 320/3560/18, заявником суду повинні бути надані відомості щодо конкретного індивідуально визначеного майна, яке належить відповідачу та щодо якого мають вживатись заходи забезпечення позову. Зокрема, Верховним Судом зазначено, що суд може накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат, проте відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником.

Заявником в заяві про забезпечення позову не зазначено будь-яких відомостей щодо конкретного індивідуально визначеного рухомого майна та грошових коштів, що належить на праві власності відповідачу. В якості додатку до заяви надана лише квитанція про сплату судового збору та копії документів, які підтверджують повноваження представника позивача.

За таких обставин, враховуючи вказані вище висновки щодо застосування норм права Верховного Суду, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно, що належить відповідачу, оскільки заявником не зазначено конкретне індивідуально визначене рухоме майно, належне відповідачу, дані щодо номерів банківських рахунків відповідача, назви відповідних установ, де вони відкриті, тощо.

Одночасно суд роз`яснює заявникові, що останній не позбавлений права повторно звернутись до суду з заявою про забезпечення позову, надавши при цьому суду відомості щодо індивідуально визначеного рухомого майна, яке належить відповідачу, дані про наявність рахунків відповідача в банківських установах, їх найменування тощо.

Керуючись ст. 149-153, 258-261, 353-354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача АТ Оператор газорозподільної системи Харківміськгаз , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом АТ Оператор газорозподільної системи Харківміськгаз до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованого об`єму природного газу у сумі 93 292,73 грн., а також 3 % річних від простроченої суми у розмірі 789,78 грн., втрати від інфляції у розмірі 2052,44 грн, що разом становить 96134,95 грн. відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених участині другійстатті 358 Цивільного процесуального кодексу України. Строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Олійник О.О.