КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021 року

справа № 752/27015/19

провадження № 22-ц/824/1530/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.

при секретарі: Русинчук І.І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс»

відповідач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 вересня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Чередніченко Н.П., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2019 року представник позивача ТОВ «Теплопостачсервіс» звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просив суд стягнути солідарно із відповідачів на користь позивача заборгованість за централізоване опалення у розмірі 16331,85 грн, 3% річних - 122,73 грн, інфляційні витрати - 3495,77 грн; а також заборгованість за постачання гарячої води - 8306,94 грн, 3 % річних - 308,77 грн, інфляційні витрати - 594,47 грн, а також понесені судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» заборгованість за централізоване опалення у розмірі 15227 грн 38 коп., 3% річних - 1229 грн 73 коп., інфляційні витрати - 3495 грн 77; заборгованість за постачання гарячої води - 7323 грн 30 грн, 3 % річних - 308 грн 77 коп., інфляційні витрати - 594 грн 47 коп., а всього суму в розмірі 28179 грн 42 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Здійснено розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні вимог.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що договір про надання послуг з централізованого опалення з позивачем укладено не було. Зазначає, що надання послуг теплопостачання відбулось на основі одностороннього, неправомірного укладеного усного договору, що суперечить законодавству, а тому такий договір є нікчемним.

Зазначає, що плата за послуги теплопостачання за опалювальний період 2016/2017 р. у розмірі 13 640,54 грн нарахована неправомірно, крім того суму заборгованості також слід зменшити на 1255,00 грн, які поніс ОСОБА_1 за розпломбування, повірку та опломбування лічильника теплової енергії.

Також вважає некоректним нарахування постачання гарячої води та зазначає, що існує переплата за спожиті послуги, у зв`язку із чим ОСОБА_1 звертався до позивача із письмовою заявою про проведення контрольного зняття показників лічильників гарячої води, однак позивачем цього здійснено не було.

Також зазначає, що розрахунок 3 % річних є невірним.

Вважає дії позивача недобросовісними, оскільки наявна заборгованість за житлово-комунальні послуги виникла через неналежне та несвоєчасне виконання ТОВ «Теплопостачсервіс» своїх обов`язків щодо проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту засобів вимірювальної техніки.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні представник ТОВ «Теплопостачсервіс» проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином .

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив із наявної заборгованості по оплаті за централізоване опалення та постачання гарячої води за період з листопада 2016 року по листопад 2019 року включно та відсутності поважних причин пропуску строку позовної давності в частині вимог про стягнення з відповідачів заборгованості за централізоване опалення за жовтень 2016 року та заборгованості за постачання гарячої води за період із липня 2016 р. по жовтень 2016 р.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками в рівних частинах (по Ѕ) квартири АДРЕСА_1 .

ТОВ «Теплопостачсервіс» з 01.07.2014 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, який надає ці послуги та нараховує плату за них, згідно затверджених тарифів.

Згідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Крім того, згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

Позивачем надаються послуги з централізованого опалення та постачання гарячої водивідповідачам.

Однак, відповідачі неналежним чином виконують зобов`язання по своєчасній оплаті за отримані послуги.

Згідно довідки про нарахування та сплату коштів за централізоване опалення та гаряче водопостачання заборгованість, в межах строку позовної давності, за надані послуги становить 15227,38 грн - за централізоване опалення та 7 323,30 грн - за постачання гарячої води.

Докази на підтвердження того, що послуги теплопостачання надані не були матеріали справи не містять.

Розрахунок заборгованості апелянтом не спростовано та контррозрахунку заборгованості ним не надано.

Відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживачів від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо вони фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Отже, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги.

Посилання апеляційної скарги про те, що апелянтом вживались дії щодо укладення із позивачем договору про надання послуг, однак відповідного договору укладено не було, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають, колегія суддів не приймає, оскільки відсутність обов`язку оплачувати послуги з централізованого опалення за відсутності договору не ґрунтуються на законі. Крім того, позивачем було надано ОСОБА_1 договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, однак саме відповідачем вказаний договір підписано не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не вірно нараховано плату за послуги, без врахування, зокрема, періодичної повірки,розпломбування та коригування розрахунків, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, відповідачі є власниками квартири, та як споживачі наданих позивачем послуг повинні сплачувати за їх надання.

Підстави для звільнення відповідачів від оплати послуг матеріали справи не містять.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань .

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15).

Оскільки відповідачами прострочено виконання грошового зобов`язання, відтак останні повинні сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення солідарно із відповідачів на користь позивача інфляційних втрат та трьох відсотків річних в межах пред`явлених позивачем сум до стягнення, та стягнути солідарно із відповідачів на користь позивача за централізоване опалення 3 % річних в розмірі 1229,73 грн та інфляційні втрати в сумі 3495,77 грн, а за постачання гарячої води 3 % річних в розмірі 308,77 грн та інфляційні втрати в сумі 594,47 грн.

Апелянтом розрахунок позивача щодо нарахування 3 % річних та інфляційні втрати не спростовано, контрозрахунку до суду не надано.

В частині відмови в задоволенні позову рішення суду не оскаржується, тому в цій частині рішення апеляційним судом не переглядається.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 03 вересня 2020 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому враховуючи ч. 3 ст. 389 ЦПК України винесена постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Суддя-доповідач

Судді