Справа № 309/3933/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 грудня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю. і Кожух О.А., розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Хустського районного суду від 22 лютого 2018 року (у складі судді Орос Я.В.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Інтеркеш Україна» (надалі Товариство) звернулося до суду з позовом у грудні 2017 р.

Просило стягнути з відповідача на свою користь:

-7285 грн. суму основного боргу за договором позики;

-3513 грн. суму відсотків за договором;

-300 грн. пеню за несвоєчасну сплату;

-1600 грн. суму судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог указало, що згідно з договором № 12607-5 від 17.08.2017 р. відповідачу було надано кредит у розмірі 7285 грн., зі сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі 0.35 % від суми кредиту щоденно, що в грошовому вираженні становить 25,4975 грн. за день. Факт отримання відповідачкою грошових коштів підтверджується її підписом на кредитному договорі та видатковому касовому ордері від 14 серпня 2017 р.

Відповідно до п.1.7. кредитного договору, що передбачає графік погашення тіла кредиту та відсотків за фактично використаний час користування коштами, позичальник повинен проводити щомісячний платіж до 14 числа наступного місяця. Відповідно до п.1.3 Кредитного договору сторони дійшли згоди про те, що цей кредитний договір є оплатним. За користування сумою кредиту відповідач зобов`язаний сплатити кредитору проценти у розмірі 0,35 % від суми займу за кожен день користування. Відсотки за користування кредитом нараховується до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за даним договором. Кредит повертається згідно з графіком місячних платежів, шляхом внесення всієї суми в касу або на рахунок кредитора. Відповідач на день написання цього позову не провів жодного платежу, що дає підстави нарахувати проценти до дня написання позову 18 грудня 2017 р., тобто протягом 81 дня.

Окрім того, пунктом 6.3. Кредитного договору передбачено, що у випадку якщо позичальник не поверне грошові кошти у строк передбачений договором, позичальник зобов`язаний сплатити кредитору пеню у розмірі 300 грн.

Заочним рішенням Хустського районного суду від 22 лютого 2018 р. позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства заборгованість за кредитним договором №5-12607 від 14 серпня 2017 р. у розмірі 7285 грн., 3513 грн. процентів за користування кредитом, 300 грн. пені за несвоєчасне повернення коштів і 1600 грн. сплаченого судового збору.

ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у позові Товариства відмовити в повному обсязі та вирішити питання розподілу судових витрат. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені та доречні доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-Товариством не надано пояснення щодо суми заборгованості за кредитним договором № 12607-5 від 17.08.2017 р., а саме не надано пояснення щодо нарахування заборгованості по внесках і по оплаті послуг;

-заявлені Товариством суми відсотків, які підлягають стягненню із відповідача, не ґрунтуються на умовах кредитного договору та наданому розрахунку;

-Товариством не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки та ін.);

-пред`явлений Товариством позов поданий із порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованим і передчасним.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, із таких мотивів.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відтак, розгляд цієї справи здійснюється у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що згідно з договором № 5-12607-5 від 14.08.2017 р. відповідачу було надано кредит у розмірі 7285 грн., зі сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі 0.35 % від суми кредиту за кожний день користування коштами (а.с.6).

Кредит надавався строком на 365 днів, тобто з 14.08.2017 р. по 14.08.2018 р., але в будь-якому разі договір діє до повного виконання позичальником зобов`язань за цим договором. Закінчення строку дії договору не звільняє позичальника від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії і не припиняє щоденне нарахування кредитором відсотків.

Сукупна вартість кредиту складає 127,75 % річних від суми кредиту (у процентному виразі) або 9306,59 грн. (у грошовому виразі)

Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується її підписом на кредитному договорі та видатковому касовому ордері від 14 серпня 2017 р. (а.с.8).

Відповідно до п.1.7. кредитного договору, що передбачає графік погашення тіла кредиту та відсотків за фактично використаний час користування коштами, позичальник повинен проводити щомісячний платіж до 14 числа наступного місяця. Відповідно до п.1.3 Кредитного договору сторони дійшли згоди про те, що цей кредитний договір є оплатним. За користування сумою кредиту відповідач зобов`язаний сплатити кредитору проценти у розмірі 0,35 % від суми займу за кожен день користування. Відсотки за користування кредитом нараховується до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором. Кредит повертається згідно з графіком місячних платежів, шляхом внесення всієї суми в касу або на рахунок кредитора.

Відповідач не провів жодного платежу, що дає підстави нарахувати проценти до дня звернення до суду з позовом 18 грудня 2017 р., тобто протягом 81 дня.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Висновок суду першої інстанції про те, що зобов`язання за кредитним договором № 5-12607-5 від 14.08.2017 р.відповідачка належним чином не виконала, тому наявні підстави для стягнення з неї заборгованості, відсотків і пені за кредитом - відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції правильно встановив факти виникнення кредитного зобов`язання та порушення його позичальником, навів з цього приводу в рішенні відповідні мотиви. Вірно виходячи з необхідності захисту майнових прав кредитора та за відсутності будь-яких заперечень відповідача щодо позову, суд мав підстави для задоволення позову та стягнення визначеної кредитором заборгованості відповідно до положень ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 549, 550, 610-612, 614, 622-625, 1050, 1054 ЦК України, за якими цивільні права та обов`язки, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; боржник відповідальний за виконання ним грошового зобов`язання; позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю все заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати виконання порушеного зобов`язання, стягнення з боржника суми боргу, відсотків, неустойки.

Доводи апеляції цього не спростовують і не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Довід апеляційної скарги стосовно того, що Товариством не надано пояснення щодо суми заборгованості за кредитним договором, не беруться до уваги, оскільки Товариством на обґрунтування своїх позовних вимог надано належні та допустимі докази, сума боргу пред`явлена в межах дії кредитного договору, та зі змісту самого кредитного договору є абсолютно зрозумілим як саме і на підставі чого нараховуються відсотки на суму виданого кредиту.

Довід апеляційної скарги про те, що заявлені Товариством суми відсотків, які підлягають стягненню із відповідача, не ґрунтуються на умовах кредитного договору та наданому розрахунку, спростовуються кредитним договором, який міститься у матеріалах справи.

Посилання відповідача на те, що Товариством не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки та ін.) теж не береться до уваги, оскільки якщо позичальником здійснювалося погашення кредиту, то відповідач могла подати відповідні докази до апеляційної скарги, однак нею цього зроблено не було, відтак жодних сумнівів у правильності пред`явленої Товариством до стягнення суми заборгованості у колегії суддів не виникає.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний законі вирішив спір відповідно до вимог чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не можуть бути взяті до уваги.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.Заочне рішення Хустського районного суду від 22 лютого 2018 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

4.Повний текст судового рішення складено 20.12.2021 р.

Судді: