Суд
Ухвала

Іменем України

25 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 2-154/10

провадження № 61-2290ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Лановецького районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 21 січня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами додаткового рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 25 січня 2018 року у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про дострокове стягнення боргу і звернення стягнення на майно,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами додаткового рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 25 січня 2018 року у справі № 2-154/2010, в якій він ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є відповідачами.

Свою заяву обґрунтовував тим, що додаткове рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2020 року підлягає перегляду у зв`язку із нововиявленими обставинами, передбаченими пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України.

Вказував, що позивачем у поданій заяві було вказано, що виконавчий лист, який видано на підставі рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 13 липня 2010 року у справі 2-154/2010, знаходиться на виконанні у Збаразькому міжрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області та долучено копію постанови від 22 липня 2013 року про відкриття виконавчого провадження № 39001357.

Зазначає, що 29 лютого 2020 року йому стало відомо, що 29 квітня 2016 року виконавчий документ у виконавчому провадженні № 39001357 було повернуто стягувачеві на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, строком для повторного пред`явлення виконавчого документу до виконання державним виконавцем визначено 29 квітня 2017 року. Однак, відповідно до частини першої та другої статті 21 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на момент набрання рішення законної сили, виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Тобто, строк на виконання рішення за правилами Закону України «Про виконавче провадження», складав три роки. Зазначає, що виконавче провадження № 39001357 ніколи не перебувало на виконанні у Збаразькому міжрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Вважає, що вказані обставини, а також вимоги частини другої статті 270 ЦПК України унеможливлювали прийняття додаткового рішення у справі № 2-153/2010 в січні 2018 року. Про існування даної обставини заявник дізнався випадково, ознайомившись з відомостями про виконавче провадження № 39001357, які містяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження. Стверджує, що зазначені відомості не були і не могли бути йому відомими раніше, оскільки він не був стороною вказаного виконавчого провадження, а тому не отримував будь-яких листів чи постанов державного виконавця.

У зв`язку з вищезазначеним, ОСОБА_1 просив переглянути додаткове рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 25 січня 2018 року у справі № 2-154/2010, скасувавши вказане рішення та відмовити в задоволенні заяви філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» про ухвалення додаткового рішення.

Ухвалою Лановецького районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами додаткового рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 25 січня 2018 року по цивільній справі за позовом ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про дострокове стягнення боргу і звернення стягнення на майно - відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 21 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

Ухвалу Лановецького районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2020 року - залишено без змін.

09 лютого 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Лановецького районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 21 січня 2021 року у вказаній вище справі.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 13 липня 2010 року по цивільній справі № 2-154/10 задоволено позов ВАТ «Державний ощадний банк України» і стягнуто з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» 657 996,96 грн.

Стягнуто дану заборгованість шляхом звернення стягнення на належне на праві власності ОСОБА_1 , та передане ним, згідно іпотечного договору від 20 липня 2008 року, нерухоме майно:

- нежиле приміщення (приміщення складу з підвальним приміщенням), що знаходиться в АДРЕСА_1 , розташоване на земельній ділянці для роздрібної торгівлі та комерційних послуг розміром 0,06602 га) загальною площею 393,80 кв. м;

- земельну ділянку для роздрібної торгівлі та комерційних послуг розміром 0,06602 га, кадастровий номер земельної ділянки 020040153, розташована на території Лановецької міської ради в АДРЕСА_1 ;

- трикімнатну квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_2 , загальною площею 69,40 кв. м, житлова площа - 46 кв. м.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Ланівецьке відділення № 6387 ВАТ «Ощадбанк» сплачений судовий збір в розмірі 1 700 грн та витрати за інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120 грн.

25 січня 2018 року Лановецьким районним судом Тернопільської області було винесено додаткове рішення, яким резолютивну частину рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 13 липня 2010 року по цивільній справі № 2-154/10 викладено в наступній редакції:

«Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» 83 257,03 доларів США, що станом на 13 липня 2010 року, згідно курсу Національного банку еквівалентно 657 996 (шістсот п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот дев`яносто шість) грн 96 коп.( у тому числі 69 000 доларів США - заборгованість по кредиту, заборгованість по прострочених відсотках 13 280,87 доларів США, пеня за несвоєчасну сплату відсотків 976,16 доларів США), шляхом звернення стягнення на належне на праві власності ОСОБА_1 , та передане ним, згідно нотаріально посвідченого 20 липня 2007 року та зареєстрованого за № 1739 іпотечного договору, нерухоме майно:

- нежиле приміщення (приміщення складу з підвальним приміщенням), що знаходиться в АДРЕСА_1 , (розташоване на земельній ділянці для роздрібної торгівлі та комерційних послуг розміром 0,06602 га) загальною площею 393,80 кв. м;

- земельну ділянку для роздрібної торгівлі та комерційних послуг розміром 0,06602 га, кадастровий номер земельної ділянки 020040153, розташована на території Лановецької міської ради в АДРЕСА_1 ;

- трикімнатну квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_2 , загальною площею 69,40 кв. м, житлова площа - 46 кв. м.

Стягнути солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Ланівецьке відділення № 6387 ВАТ «Ощадбанк» сплачений судовий збір в розмірі 1 700 грн та витрати за інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120 грн».

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, положенням законодавства України та мають бути збалансовані з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду лише тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Таким чином, нововиявленими обставинами є фактичні обставини, які мають істотне значення і які об`єктивно існували на час розгляду справи, але не були відомі і не могли бути відомі особі, яка звертається з заявою про перегляд рішення суду.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновком місцевого суду стосовно того, що обставини, які ОСОБА_1 вважає нововиявленими, а саме те, що 29 лютого 2020 року йому випадково стало відомо про повернення стягувачу 29 квітня 2016 року виконавчого документу у виконавчому провадженні № 39001357 на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» не є такими у розумінні статті 423 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій стосовно того, що зазначені обставини, на які посилається заявник як на нововиявлені, не спростовують факти, покладені в основу судового рішення і ці обставини не можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, а є по суті переоцінкою доказів, які були оцінені судом в процесі розгляду справи.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наведені в скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, а зводяться до переоцінки доказів, що заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України, та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання про зупинення виконання додаткового рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 25 січня 2018 року до закінчення касаційного провадження.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Лановецького районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 21 січня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами додаткового рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 25 січня 2018 року у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про дострокове стягнення боргу і звернення стягнення на майно відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

А. І. Грушицький