Справа №2-210/11 Головуючий суду першої інстанції Васильченко Н. О.
Провадження №22-ц/812/2264/21 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Колосовою О. М.,

за участі представника заявника Павлова Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана через його представника ОСОБА_2 , на ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 03 листопада 2021 року, постановлену о 13 год 59 хв під головуванням судді Васильченко Н. О. в приміщенні суду в м. Новий Буг Миколаївської області, повний текст якої складено 08 листопада 2021 року, за заявою ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, видачу дублікату виконавчого листа та заміну боржника у виконавчому листі,

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 подав до суду зазначену заяву, яку обґрунтовував наступним.

ОСОБА_1 вказував, що рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 30 травня 2011 року за ним було визнано право на земельну частку (пай) в розмірі 6,5 умовних кадастрових гектарів. Новобузьку районну державну адміністрацію Миколаївської області (далі Новобузька РДА) та відділ Держкомзему у Новобузькому районі було зобов`язано надати йому вказану земельну частку (пай) в натурі (на місцевості) у межах Новобузького району та видати державний акт на право власності на земельну ділянку.

11 грудня 2015 року ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області вищезазначене рішення суду роз`яснено шляхом зазначення у резолютивній частині, що земельна частка (пай) повинна бути виділена в натурі (на місцевості) із земель запасу, розташованих на території Шевченківської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, а у разі її відсутності в цій раді із земель, розташованих на території іншої ради в межах області.

Заявник вказував, що виконавчий лист було отримано його представником 25 серпня 2015 року.

Разом з тим, внаслідок хвороби заявник виконавчий лист до виконання не пред`являв, де він знаходиться йому невідомо.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 просив поновити йому строк на пред`явлення виконавчого документа до виконання та видати дублікат виконавчого листа, посилаючись на те, що виконавчий лист втрачено, а строк на його пред`явлення пропущено з поважних причин.

Крім того, ОСОБА_1 вказував, що є підстави для заміни боржника у виконавчому листі, тому що з 2021 року розпорядником земель запасу, розташованих на території колишньої Шевченківської сільської ради, за рахунок яких повинна бути виділена земельна частка (пай), є Вільнозапорізька сільська рада. У зв`язку з цим її потрібно залучити в якості правонаступника Новобузької РДА.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 03 листопада 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що Вільнозапорізька сільська рада не є правонаступником Новобузької РДА, заявник не довів наявність обставин, які б вказували на поважність причин пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, а тому відсутні підстави для задоволення усіх його вимог.

Не погодившись з ухвалою суду у частині відмови у задоволенні заяви про заміну боржника у виконавчому листі, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просив ухвалу суду скасувати в оскаржуваній частині і направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 30 травня 2011 року за ОСОБА_1 визнано право на земельну частку (пай) в розмірі 6,5 умовних кадастрових гектарів. Новобузьку РДА та відділ Держкомзему у Новобузькому районі зобов`язано надати йому вказану земельну частку (пай) в натурі (на місцевості) у межах Новобузького району та видати державний акт на право власності на земельну ділянку.

25 серпня 2015 року представником ОСОБА_1 ОСОБА_3 отримано два виконавчі листи.

Виконавче провадження з примусового виконання судового рішення у цій справі не відкривалося, бо стягувач не пред`являв виконавчий лист до виконання, що ним визнано у заяві.

Додані до матеріалів докази свідчать тільки про те, що у 2015 році ОСОБА_1 звертався з заявами про надання інформації про наявність вільних земель та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області та його підрозділ у Новобузькому районі роз`яснили заявнику, які землі є вільними, але відмовили у наданні дозволу, бо у рішенні суду не зазначено, за рахунок яких земель виділити земельну частку, а від отримання запропонованої земельної ділянки Шевченківською сільською радою ОСОБА_1 відмовився.

16 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про роз`яснення рішення.

11 грудня 2015 року ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області вищезазначене рішення суду роз`яснено шляхом зазначення у резолютивній частині, що земельна частка (пай) повинна бути виділена в натурі (на місцевості) із земель запасу, розташованих на території Шевченківської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, а у разі її відсутності в цій раді із земель, розташованих на території іншої ради в межах області.

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звертався до суду з заявою про внесення виправлення в ухвалу суду від 11 грудня 2015 року у зв`язку з втратою відділом Держкомзему у Новобузькому районі статусу юридичної особи. Заявник просив змінити в ухвалі вказаний відділ на Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 09 жовтня 2018 року вказана заява залишена без задоволення.

У червні 2018 року ОСОБА_1 повторно отримав усі судові рішення, які бул и ухвалені у справі, однак до примусового виконання виконавчий лист так і не пред`явив.

Після 2018 року представник ОСОБА_1 двічі ознайомлювався з матеріалами справи 17.11.2020 та 16.08.2021.

Надані ОСОБА_1 витяги з історії хвороби та пенсійне посвідчення свідчать, що він проходив стаціонарне лікування у період з 11 по 21 травня 2004 року, а також з 26 травня по 01 червня 2020 року, має статус особи з інвалідністю 3 групи.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1635-р від 16 грудня 2020 року здійснено реорганізацію районних державних адміністрацій районів, ліквідованих згідно з постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року №807-IX «Про утворення та ліквідацію районів», шляхом приєднання до районних державних адміністрацій, розташованих в адміністративних центрах районів, утворених зазначеною постановою. Зокрема, у Миколаївській області Новобузьку РДА реорганізовано шляхом приєднання до Баштанської РДА 24 червня 2021 року.

Згідно з інформацією Баштанської РДА Миколаївської області від 04.10.2021 вказана районна державна адміністрація є правонаступником Новобузької РДА (а.с.144).

Відповідно до даних офіційного сайту Верховної Ради України Новополтавська сільська рада Новобузького району Миколаївської області та Шевченківська сільська рада Новобузького району Миколаївської області на підставі рішень від 16 та 17 січня 2017 року об`єдналися у Новополтавську сільську територіальну громаду з адміністративним центром у селі Новополтавка, включивши до її складу села Богомази, Єфремівка, Трояни, Шевченкове та селище Полтавка.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №719-р визначено адміністративні центри та затверджено території територіальних громад Миколаївської області, зокрема до Вільнозапорізької територіальної громади Новобузького району віднесено території таких територіальних громад: Вільнозапорізької, Новополтавської, Новоюр`ївської, Новохристофорівської, Шевченківської.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Шевченківська сільська рада Новобузького району Миколаївської області припинила свою дію шляхом реорганізації 02.02.2018, а Новополтавська сільська рада Новобузького району Миколаївської області 15.06.2021.

Пункт 24 Перехідних положень Земельного кодексу України, який набрав чинності 27.05.2021, визначає, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.

З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

Надані до дня набрання чинності цим пунктом рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності, які відповідно до цього пункту переходять у комунальну власність, є чинними. Особи, які отримали такі дозволи, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. Рішення про затвердження такої документації, що не була затверджена на день набрання чинності цим пунктом, приймають сільські, селищні, міські ради.

Відповідно до вимог ст.433 ЦПК України та п.17.4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

У разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Питання процесуального правонаступництва регламентовані нормами статті 55 ЦПК України, яка передбачає, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Під час виконавчого провадження заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі ст.442 ЦПК України, яка передбачає, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни боржника внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи правонаступника.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно з вимогами статті 55 ЦПК України, яка визначає загальні положення процесуального правонаступництва, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (тобто, протягом невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто, таке право не є абсолютним і обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. На цій стадії боржник вчиняє дії на виконання рішення суду добровільно або під примусом.

Частина 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» регламентує, що строки у виконавчому провадженні це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадії судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»). Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Згідно з вимогами ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV, який діяв на час ухвалення рішення суду від 30.05.2011, виконавчі документи щодо виконання рішення суду можуть бути пред`явлені до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Заміна сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання виконавчого листа, порушує принцип правової визначеності, який є одним з основоположних аспектів верховенства права.

З огляду на встановлені у справі обставини спливу строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що подання заяви про заміну боржника його правонаступником після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, що не був поновлений судом, виключає можливість задоволення такої заяви.

До того ж судом правильно констатовано, що Вільнозапорізька сільська рада Новобузького району Миколаївської області, виходячи з вимог ст.104 ЦК України та ст.55 ЦПК України не є правонаступником Новобузької РДА.

Положення ст.442 ЦПК України передбачають як підставу заміни сторони виконавчого провадження або стягувача та боржника у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження лише у разі їх вибуття та на правонаступника, а не на будь-яку особу, у якої опинилось майно, матеріальна блага чи права, які належать до предмета виконання.

Заміна сторони у виконавчому провадженні, а рівно і у виконавчому листі, можлива лише за умови матеріальної підстави переходу прав та обов`язків від первісного боржника до правонаступника.

Проте, за наведеними заявником обставинами правонаступництва не відбулося, а фактично змінився статус землі з державної на комунальну, а також розпорядник, що свідчить про виникнення інших правовідносин, а не про правонаступництво.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду в оскаржуваній частині, оскільки вона постановлена з дотриманням вимог законодавства.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 03 листопада 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді С. Ю. Колосовський

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 22 грудня 2021 року.