Провадження № 22-ц/801/322/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 рокуСправа № 127/19032/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого : Копаничук С.Г.

суддів: Оніщука В.В., Медвецького С.К.

позивач : ОСОБА_1

відповідачі : Товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01.12.2020 року, ухвалене судом під головуванням судді Бойка В.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» і ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП). Вказав, що 20.12.2018 року о 17 год. 50 хв. по вул. Пирогова в м. Вінниці сталася ДТП за участю легкового автомобіля марки «Volksvagen Sharan», д.р.н. НОМЕР_1 , під його керуванням, що належить його дружині ОСОБА_3 , співвласником якого він є, та автомобіля марки ВАЗ 21013, д.р.н. НОМЕР_2 , водієм та власником якого являється ОСОБА_2 , внаслідок чого обидва автомобілі зазнали пошкоджень. На час ДТП цивільно-правова відповідальність ВАЗ 21013 була застрахована його власником в ТДВ СК «Альфа Гарант». ОСОБА_2 добровільно визнав свою вину у скоєнні ДТП і вони спільно склали повідомлення страховику про ДТП у вигляді «Європротоколу» за встановленою формою. 21.12.2018 року вони звернулись до страховика з письмовим повідомленням про ДТП разом з «Європротоколом» від 20.12.2018 pоку, а 26.12.2018 року до ТДВ СК «Альфа Гарант» була подана заява про виплату страхового відшкодування від імені ОСОБА_3 , яка є титульним власником пошкодженого автомобіля, разом із іншими необхідними документами, у тому числі, письмовими повідомленнями від обох учасників пригоди.

Через 3 місяці після ДТП, ТДВ СК «Альфа Гарант» повідомила ОСОБА_3 про те, що страховик не визнає дане ДТП страховим випадком та відмовляє у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на заключення інженерно- транспортного дослідження № 1558-18ТТ від 14.03.2019 року, згідно якого водій автомобіля «Volksvagen Sharan» мав технічну можливість запобігти наїзду на автомобіль ВАЗ 21013, однак не скористався нею. Посилаючись на те, що підстави для відмови у страховій виплаті відсутні, а автомобіль зазнав ушкоджень, оцінених в 16506,46 грн., просив стягнути на його користь з ТДВ СК «Альфа Гарант» 17 260,06 грн. у відшкодування матеріальної шкоди. Крім того, посилаючись на інвалідність II групи, зміну в негативну сторону звичайного укладу його життя та членів його сім`ї внаслідок ДТП та пережитий психоемоційний стрес, просив стягнути на його користь з ТДВ СК «Альфа Гарант» 9 000 грн відшкодування моральної шкоди і 1 000 грн. відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_2 .

Ухвалою Вінницького міського суду від 23.09.2019 року у справі була призначена судова інженерно-транспортна експертиза.

Рішенням Вінницького міського суду від 01.12.2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а у справі ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Зазначив, що суд помилково дійшов висновку про те, що він являється неналежним позивачем у даній справі, а також про те, що ТДВ «СК «Альфа-Гарант» в особі Управління по Вінницькій області ТДВ «СК «Альфа-Гарант» не може бути відповідачем, так як філія ТДВ «СК «Альфа-Гарант» не є юридичною особою та не наділена процесуальними повноваженнями.

У відзиві на апеляційну скаргу ТДВ «СК «Альфа-Гарант» вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а рішення суду таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального права.

Згідно ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Як встановлено судом, 20.12.2018 року о 17 год. 50 хв. по вул. Пирогова в м. Вінниця сталася ДТП за участю автомобіля марки «Volksvagen Sharan», д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки ВАЗ 21013, д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Учасники ДТП за спільною домовленістю вирішили скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду у вигляді «Європротоколу», згідно якого ОСОБА_2 свою провину у вчиненні ДТП визнав, а ОСОБА_1 свою провину не визнав. Цивільно-правова відповідальність автомобіля ВАЗ 21013 була застрахована в ТДВ «СК «Альфа Гарант» (поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Серія АМ № від 07.07.2018 року). Згідно свідоцтв про реєстрацію транспортних засіб, власником транспортного засобу ВАЗ 21013 являється ОСОБА_2 , а автомобіля «Volksvagen Sharan» - ОСОБА_3 (дружина ОСОБА_1 ). Остання, 21.12.2018 року звернулась з повідомленням про ДТП до ТДВ «СК «Альфа-Гарант», у якому виклала всі обставини ДТП. 26.12.2018 року до страховика з повідомленням про ДТП також звернувся ОСОБА_2 , в якому зазначив, що свою провину у вчиненні ДТП він визнає, а ОСОБА_3 звернулась із заявою про страхове відшкодування. Листом № 12/935 від 25.03.2019 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» відмовила ОСОБА_3 у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що учасниками ДТП були подані не вірні відомості про обставини ДТП, які не відповідають характеру отриманих пошкоджень автомобілями, що унеможливлює встановлення факту ДТП та обставин, за яких вони були пошкодженні. Із заключення інженерно-транспортного дослідження № 15558-18-ТТ від 14.03.2019 року вбачається, що водій автомобіля «Volksvagen Sharan» мав технічну можливість запобігти наїзду, але не скористався нею, і з технічної точки зору, його дії не відповідають технічним вимогам пункту 13.3 Правил дорожнього руху України, а в діях водія нерухомого стоячого автомобіля ВАЗ 21013, не вбачається порушення Правил дорожнього руху України, які знаходились би в причинному зв`язку з наїздом на ліві задні двері його автомобіля, яку відкрив пасажир. Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи Вінницького відділення КНДІСЕ № 6951/19-21 від 18.02.2020 року, в заданій дорожній ситуації: водій автомобіля «Volksvagen Sharan» не мав технічної можливості попередити дане ДТП шляхом виконання ним норм вимог п. 12.3 ПДР; виконання норм вимог 1.5, 2.3 «д», 5.1, 15.1, 15.2, 15.13 ПДР України залежало від дій водія автомобіля ВАЗ-21013, для чого у останнього не було перешкод технічного характеру; в діях водія автомобіля «Volksvagen Sharan» невідповідностей технічним нормам вимог ПДР України, які б знаходились у причинному зв`язку з виникненням події даного ДТП, не вбачається; в діях водія автомобіля ВАЗ-21013 вбачається невідповідність технічним нормам вимог п.п. 1.5, 2.3»д», 5.1, 15.1, 15.2, 15.13 ПДР України, які з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження Вінницького відділення КНДІСЕ № 3518/1921 від 17.05.2019 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volksvagen Sharan» внаслідок його пошкодження, станом на травень 2019 року, складає 16 506,46 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що ОСОБА_1 не надав доказів наявності у нього права вимоги відшкодування шкоди, завданої автомобілю, оскільки той належить на праві власності ОСОБА_3 , зокрема, того що йому належить Ѕ частка вказаного автомобіля; саме ОСОБА_3 зверталась до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» із повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування; позов подано до ТДВ СК «Альфа-Гарант» в особі Управління по Вінницькій області ТДВ СК «Альфа-Гарант», яка не є юридичною особою, а філією ТДВ СК «Альфа-Гарант», яка не наділена відповідними процесуальними повноваженнями.

З такими висновками погодитися не можна, оскільки суд дійшов до нього з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач . Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Частиною 6 ст. 175 ЦПК України передбачено, що у позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду ОСОБА_1 вказав в якості одного з відповідачів у даній справі ТДВ СК «Альфа-Гарант», яка є юридичною особою з місцем знаходження у м. Києві, з зазначенням усіх відомостей, визначених п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. При цьому, ОСОБА_1 зазначив також додаткові відомості про його філію - Управління по Вінницькій області ТДВ СК «Альфа-Гарант». При цьому, з позовної заяви та її прохальної частини вбачається, що позивач просив стягнути відшкодування шкоди саме з юридичної особи - ТДВ СК «Альфа-Гарант», зазначивши її код ЄДРПОУ та МФО.

Дослідивши вищевказані обставини, колегія суддів вважає, що суд хоча і вірно встановив, що ТДВ «СК «Альфа-Гарант» в особі Управління по Вінницькій області ТДВ «СК «Альфа-Гарант» не може бути відповідачем, оскільки філія ТДВ «СК «Альфа-Гарант» не є юридичною особою та ненаділена процесуальними повноваженнями, однак не звернув увагу, що позивач при зверненні до суду просив стягнути кошти за матеріальну та моральну шкоду саме з ТДВ «СК «Альфа-Гарант», яка є юридичною особою, і, відповідно, є відповідачем у даній справі.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем у даній справі є ТДВ «СК «Альфа-Гарант», є обґрунтованими.

Крім того, звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що він являється співвласником придбаного під час шлюбу автомобіля і керував ним на законних підставах.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 27.07.1996 року перебувають у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, а автомобіль «Volksvagen Sharan», згідно свідоцтва про реєстрацію на нього, зареєстрований за ОСОБА_3 22.11.2017 року, тобто під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 .

У постанові від 30.09.2020 року у справі 621/2180/17-ц, Верховний суд дійшов висновку, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного суду від 29 січня 2021 року у справі № 161/14048/19, від 09 грудня 2020 року у справі 161/1122/19

Отже, автомобіль «Volksvagen Sharan» є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , в зв`язку з чим останній має право на відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля.

Суд на зазначені обставини справи уваги не звернув та не врахував висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а тому дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що позивач не має права на звернення до суду з даним позовом, оскільки не є власником транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до генерального правила відшкодування шкоди, закріпленого в ст. 1166 ЦК України , зокрема, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи і виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Цивільно-правова відповідальність автомобіля ВАЗ 21013 була застрахована його власником ОСОБА_2 в ТДВ «СК «Альфа Гарант» (поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Серія АМ № від 07.07.2018 року)

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної транспортним засобом, цивільно-правова відповідальність якого застрахована, регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Пунктом 2.1 ст. 2 Закону № 1961-IV відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до п. 1.1 ст. 1 Закону № 1961-IV страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу;

П. 1.4. вказаної норми містить визначення поняття осіб, відповідальність яких застрахована, - це страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Підстави, за яких страховик може відмовити у виплаті страхового відшкодування викладені у ст. 37 Закону № 1961-IV, згідно якої підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є , зокрема, навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку ; невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди .

Як вбачається з листа ТДВ «СК «Альфа-Гарант» № 12/935 від 25.03.2019 року, страховик відмовив ОСОБА_3 у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку з тим, що учасниками ДТП були подані не вірні відомості про обставини події, які не відповідають характеру пошкоджень отриманих транспортними засобами при ДТП, унеможливлюють встановити факту ДТП та обставини, за яких були пошкодженні транспортні засоби. Також, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» послалось на Заключення інженерно-транспортного дослідження № 15558-18-ТТ від 14.03.2019 року, згідно якого водій автомобіля «Volksvagen Sharan» мав технічну можливість запобігти наїзд, але не скористався нею, та з технічної точки зору, його дії не відповідають технічним вимогам пункту 13.3 Правил дорожнього руху України, а в діях водія нерухомого стоячого автомобіля ВАЗ 21013, не вбачається порушення Правил дорожнього руху України, які знаходились би в причинному зв`язку з наїздом на ліві задні двері його автомобіля, яку відкрив пасажир.

Однак, заключення інженерно-транспортного дослідження не має статусу судової експертизи, експерт не попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправомірного висновку, а тому повинно оцінюватися в якості письмового доказу у справі, наряду з іншими письмовими доказами.

Разом із тим, вказаний висновок повністю спростовується висновком судової інженерно-транспортної експертизи Вінницького відділення КНДІСЕ № 6951/19-21 від 18.02.2020 року, згідно якої в заданій дорожній ситуації водій автомобіля «Volksvagen Sharan» не мав технічної можливості попередити дане ДТП шляхом виконання ним норм вимог п. 12.3 ПДР; в заданій дорожній ситуації виконання норм вимог 1.5, 2.3 «д», 5.1, 15.1, 15.2, 15.13 ПДР України залежало від дій водія автомобіля ВАЗ-21013, для чого у останнього не було перешкод технічного характеру; в заданій дорожній ситуації в діях водія автомобіля «Volksvagen Sharan» невідповідностей технічним нормам вимог ПДР України, які б знаходились у причинному зв`язку з виникненням події даного ДТП, не вбачається; в заданій дорожній ситуації в діях водія автомобіля ВАЗ-21013 вбачається невідповідність технічним нормам вимог п.п. 1.5, 2.3»д», 5.1, 15.1, 15.2, 15.13 ПДР України, які з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП.

Вказаний висновок судової інженерно-транспортної експертизи повністю підтверджує обставини, викладені у «Європротоколі», складеному учасниками ДТП, в якому ОСОБА_2 свою вину у вчиненому ДТП визнав.

За таких обставин, колегія суддів вважає вину ОСОБА_2 у вчиненні ДТП доведеною належними, достатніми та допустимими доказами і приходить до висновку про відсутність у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» правових підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_3 , в зв`язку з чим позовні вимоги співвласника автомобіля ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування підлягають задоволенню, оскільки за ОСОБА_2 у деліктних правовідносинах на підставі страхового полісу відповідальність має нести ТДВ «СК «Альфа-Гарант».

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження Вінницького відділення КНДІСЕ № 3518/1921 від 17.05.2019 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volksvagen Sharan» внаслідок його пошкодження, станом на травень 2019 року, складає 16 506,46 грн.

Розмір визначеної шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_2 не спростований, а тому є достовірним доказом.

Відтак, враховуючи право ОСОБА_1 на відшкодування шкоди, завданої транспортному засобу, що належить йому на праві сумісної власності, транспортним засобом, цивільно-правова відповідальність якого застрахована ТДВ «СК «Альфа-Гарант», колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з останнього страхового відшкодування підлягають задоволенню і стягненню з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 16 506,46 грн.

Разом з тим, питання відшкодування страховиком моральної шкоди внаслідок ДТП, визначається нормами Закону № 1961-IV.

Так, зі змісту ст. 23 Закону слідує, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до змісту ст. 26-1 Закону № 1961-IV страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Виходячи з вищевказаних норм Закону, страховою компанією відшкодовується може бути відшкодована моральна шкода потерпілому фізичній особі при ДТП за умови, що потерпілий у ДТП зазнав ушкодження здоров`я під час такої пригоди.

Проте, при зверненні до суду позивач не довів належними та допустимими доказами те, що під час ДТП він зазнав ушкодження здоров`я, в зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 9000 грн. задоволенню не підлягають.

При цьому, відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом.

Зважаючи на те, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 , який свою вину у вчиненні ДТП визнав, ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди внаслідок ушкодження автомобіля та неможливість його використання, а тому колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача в частині вимог до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди в розмірі 1000 грн. відповідають принципам законності і обґрунтованості, а тому підлягають задоволенню.

Згідно ч. 6-8 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.05.2019 року ОСОБА_4 звернувся до Вінницького відділення КНДІСЕ для підготовки висновку експертного автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу «Volksvagen Sharan».

За підготовку висновку, ОСОБА_4 сплатив на користь КНДІСЕ 753,60 грн., що підтверджується Актом здачі-приймання висновку експерта №3518/19-21 від 17.05.2019 року та квитанцією (а.с. 38-39).

Відтак, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення ОСОБА_4 підтверджується наданими позивачем доказами, є співмірним з зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим експертом на виконання робіт, а тому вимоги в частині відшкодування ОСОБА_1 за рахунок ТДВ «СК «Альфа-Гарант» понесених витрат з проведення експертного дослідження автомобіля в розмірі 753,60 грн. також підлягають задоволенню.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, тобто звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір в сумі 1196,20 грн підлягає стягненню з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_2 на користь держави, що, пропорційно до задоволених позовних вимог, складає 1151,1 грн. і 45,10 грн. відповідно.

Враховуючи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі ґрунтується на недоведених обставинах, які суд вважав установленими, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. 374, 379, 382 ЦПК України,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01.12.2020 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 16 506,46 грн. страхового відшкодування і 753,60 грн. витрат з проведення експертного дослідження автомобіля в розмірі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь держави судовий збір в розмірі 1151,1 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 45,10 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: товариство з додатковою відповідальністю" Страхова компанія "Альфа Гарант", код ЄДРПОУ - 32382598, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Г. Топоровського, 14;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Головуючий: С. Г. Копаничук

Судді: С. К. Медвецький

В. В. Оніщук