КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/990/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 756/3343/15-ц

17 лютого 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Олійника В.І.

- Желепи О.В.

при секретарі - Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Студзінського Максима Анатолійовича на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 грудня 2015 року, ухваленого під головуванням судді Маринченко М.М., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

10 березня 2015 року ПАТ «Родовід Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому з урахуванням збільшення позовних вимог, просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 41 668,26 доларів США та 18 579 375,41 грн., та суму сплаченого судового збору в розмірі 3 654,46 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 77.1/АК-01318.08.2 від 18.07.2008 року, відповідно до п. 1.1. якого, Банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 34 079,33 доларів США терміном по 18 липня 2015 року включно. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору кошти надаються виключно на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів. Згідно п. 1.5 кредитного договору, процентна ставка за кредитами встановлюється в розмірі 7,7% річних.

В забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору, між Банком на позичальником 18 липня 2008 року було укладено договір застави транспортного засобу № 77.1/АК-01318.08.2-3, та згідно п. 1.1 передано в заставу автомобіль Nissan Qashqai, рік випуску 2008, колір сірий, реєстраційний № НОМЕР_1 .

20 жовтня 2008 року між Банком та відповідачем було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 77.1/АК-01318.08.2 від 18.07.2008 року, відповідно до п. 1 якої, процентна ставка за кредитом за цим договором встановлюється в розмірі 9,7% річних. Відповідно до п. 2 додаткової угоди, щомісячна плата за обслуговування кредиту (в подальшому «плата за обслуговування кредиту» встановлюється в розмірі 0,3% від суми виданого кредиту).

Вказував на те, що відповідач систематично порушує умови договору щодо своєчасної сплати щомісячних платежів, внаслідок чого у нього станом на 16 липня 2015 року утворилася заборгованість: 41 668,26 доларів США - заборгованість по кредиту та процентам; 77 654,88 грн. - заборгованість за платою за обслуговування кредиту; 37 322,88 грн. - інфляційні втрати від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту; 88 408,58 грн. - 3% річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам ; 5 915,73 грн. - 3% річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту; 17 218 262,27 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам; 1 151 811,07 грн. - пеня за несвоєчасне погашення за платою за обслуговування кредиту.

На підставі викладеного, позивач просив задовольнити позов.

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 10 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором, а саме: 41 668,26 доларів США заборгованості по кредиту та процентам; 77 654,88 грн. заборгованість за платою за обслуговування кредиту; 37 322,88 грн. інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту; три відсотки річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам у розмірі 88 408,58 грн.; три проценти річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту у розмірі 5 915,73 грн.; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 680 246,59 грн. та 3 654 грн. понесених позивачем судових витрат.

У квітні 2020 року представник ОСОБА_1 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 грудня 2015 року.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 21 квітня 2020 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 квітня 2020 року відмовлено.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Студзінський М.А. подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення задовольнивши позов частково, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 16 621,33 доларів США та заборгованість за відсотками у сумі 2 232,71 доларів США, в іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що заочне рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що суд першої інстанції розглянувши справу без участі відповідача, який не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, фактично позбавив його права на подання заяви про застосування позовної давності. Порушення права відповідача суд першої інстанції міг виправити, задовольнивши заяву про перегляд заочного рішення, проте в ухвалі від 21 квітня 2020 року суд не встановив причини неявки відповідача на судові засідання через неналежність його повідомлення про час та місце розгляду справи. Крім того, не дослідивши кредитний договір і проведений позивачем розрахунок процентів і пені за цим договором, не визначивши початок перебігу строку позовної давності за вимогами позивача про їх стягнення, в ухвалі суд визнав безпідставними доводи відповідача стосовного того, що вказаний розрахунок є помилковим, і що позивач звернувся до суду, пропустивши позовну давність.

Вказував на те, що оскільки останній платіж по кредитному договору здійснений відповідачем 10.02.2009 року, то вимоги позивача щодо захисту свого права шляхом стягнення суми кредиту та відсотків, термін виконання яких настав раніше 11.03.2012 не підлягають задоволенню, оскільки відносини між сторонами щодо зазначеного договору в період раніше 11.03.2012 року відбувались поза межами строку позовної давності, який вочевидь сплинув до моменту звернення до суду, а саме 10.03.2015 року. В той же час, вимоги позивача щодо захисту свого права шляхом стягнення всіх нарахованих штрафних санкцій за порушення зобов`язань, термін виконання яких настав раніше 11.03.2014 року не підлягають задоволенню, з підстав спливу строку позовної давності.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» як правонаступника позивача Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк».

16 грудня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» надіслало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 грудня 2015 року залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначало, що вказана відповідачем сума заборгованості, яка на його думку підлягає стягненню за кредитним договором не ґрунтується на письмових доказах та не підтверджується розрахунком заборгованості, внаслідок чого не зрозуміло звідки заявлена саме така сума заборгованості. Крім того, відповідач не надав доказів належного виконання умов кредитного договору, а тому кредитор має право на застосування відповідальності, передбаченої ст.. 625 ЦК України та штрафних санкцій згідно ст.. 549 ЦК України. Також відповідач не навів жодних підстав за яких він звільняється від відповідальності та штрафних санкцій за порушення умов кредитного договору.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Студзінський М.А. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» повідомлено належно, надіслало клопотання про розгляд справи без участі представника.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.07.2008 року між ВАТ «Родовід Банк», найменування якого змінено на ПАТ «Родовід Банк», та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №77.1/АК-01318.08.2, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у формі невідновлювальної кредитної лінії на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів на суму 34 079,33 доларів США, терміном користування до 18 липня 2015 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 7,7% річних та щомісячної плати за обслуговування кредиту у розмірі 0,3 % (п.1.1, 1.5).

Відповідно до п. 3.1 договору позичальник зобов`язаний кожного календарного місяця погашати заборгованість за кредитом у сумі 406 доларів США та нарахованими процентами, сплачувати плату за обслуговування кредиту шляхом внесення готівки або перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок банку.

Відповідно до п. 3.6 кредитного договору за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів позичальник зобов`язаний сплачувати банку за кожен день прострочення пеню у розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 18.07.2008 року між банком та позичальником було укладено договір застави транспортного засобу №77.1/АК-01318.08.2-3, відповідно до якого позичальником передано у заставу автомобіль «Ніссан», 2008 року випуску, сірого кольору, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .

20 жовтня 2008 року між банком та відповідачем було укладено додаткову угоду до кредитного договору №77.1/АК-01318.08.2 від 18.07.2008 року, відповідно до умов якої процентна ставка за користування кредитом встановлюється в розмірі 9,7% процентів річних, щомісячна плата за обслуговування кредиту встановлюється в розмірі 0,3% від суми виданого кредиту.

Задовольняючи частково позовні вимоги, стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом, а саме: 41 668,26 доларів США заборгованості по кредиту та процентам; 77 654,88 грн. заборгованість за платою за обслуговування кредиту; 37 322,88 грн. інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту; три відсотки річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам у розмірі 88 408,58 грн.; три проценти річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту у розмірі 5 915,73 грн.; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 680 246,59 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позичальник порушив умови кредитного договору в частині сплати кредиту та процентів за користування кредитом, доказів на спростування вимог позивача відповідачем не надано, а тому позовні вимоги є частково обґрунтованими.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів в повній мірі погодитися не може, оскільки він не в повній мірі відповідає дослідженим судом доказам та вимогам закону, з наступних підстав.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору Банк відкриває позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 34 079,33 доларів США терміном по 18 липня 2015 року включно.

Процентна ставка за кредитами за цим договором встановлюється в розмірі 7,70 процента річних. (п. 1.5. кредитного договору).

Щомісячна плата за обслуговування кредиту встановлюється в розмірі 0,300% від суми виданого кредиту.

Пунктом 3.1 кредитного договору встановлено, що позичальник зобов`язується за кредитом починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10 числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 406,00 доларів США та нарахованими процентами шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок Банку № НОМЕР_3 . Датою сплати заборгованості за кредитом та процентами є день зарахування коштів на рахунки, вказані у п. 1.3, 1.6 цього договору.

Згідно п. 3.1.2. кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути одержані кредити згідно з умовами цього договору не пізніше 18 липня 2015 року.

Пунктом 3.1.4 кредитного договору встановлено, що позичальник зобов`язується за кредитом щомісяця до 10 числа (включно), сплачувати Банку плату за обслуговування кредиту згідно п. 1.5.1 цього договору шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок Банку № НОМЕР_3 . Датою внесення плати за обслуговування кредиту є день зарахування коштів на рахунок, вказаний у п. 1.6.1 цього договору.

Згідно п. 4.2. кредитного договору проценти за користування кредитами нараховуються Банком щомісяця, в останній робочий день місяця, та в день повного погашення кредитів позичальником за цим договором, але не пізніше терміну, вказаного у п. 1.1. цього договору.

При розрахунку процентів враховується фактична кількість днів в розрахунковому періоді та році. При розрахунку процентів враховується перший день та не враховується останній день користування кредитами.(п. 4.3 кредитного договору).

У разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитами у строк, встановлений у п. 1.1., 1.2.2., 1.2.3 цього договору, останнє нарахування процентів за користування кредитами здійснюється наступного робочого дня за датою, вказаною у пунктах 1.1., 1.2.2., 1.2.3 цього договору, в подальшому проценти за користування кредитами не нараховуються. (п. 4.4. кредитного договору).

Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості по кредитному договору.

З наданого Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 16 липня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 18.07.2008 року становить: заборгованість по кредиту та процентам 41 668,26 доларів США, заборгованість за платою за обслуговування кредиту - 77 654,88 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості та інфляційних втрат від суми простроченої плати за обслуговування кредиту - 18 501 720,53 грн.

Оскільки факт не виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором достовірно встановлений, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про стягнення заборгованості з відповідача за період з 11.02.2009 року по 16 липня 2015 року у загальному розмірі 41 668,26 доларів США і доводи апеляційної скарги про неправильність висновку суду в цій частині є обґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції 10 грудня 2015 року було ухвалено заочне рішення у даній цивільній справі.

У квітні 2020 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Студзінський Максим Анатолійович звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення від 10 грудня 2015 року, в якій зазначав, що неповідомлення відповідача у встановленому законом порядку про розгляд справи, позбавило його права надати суду свої пояснення та докази, які мають істотне значення для вирішення справи, а також права подати до суду заперечення проти позову про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, та можливості подати заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 21 квітня 2020 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Такі висновки суду викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року № 14-59цс18.

Оскільки відповідач не був належно повідомлений судом першої інстанції про час та місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, та враховуючи що ухвалою суду першої інстанції від 21 квітня 2021 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року залишено без задоволення, з метою створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року № 14-59цс18, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про застосування строку позовної давності є обґрунтованими.

За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

З матеріалів справи вбачається, що згідно умов кредитного договору від 18 липня 2008 року ОСОБА_1 зобов`язувався повернути одержані кредитні кошти не пізніше 18 липня 2015 року (включно). Відповідно до розрахунку заборгованості останній платіж по погашенню основної суми кредиту та процентів за користування кредитом ОСОБА_1 здійснив 10 січня 2009 року. В подальшому відповідач припинив виконувати свої зобов'язання за кредитним договором.

Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором 10 березня 2015 року.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Враховуючи положення статті 257 ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в межах трирічного строку позовної давності.

Так, заборгованість по тілу кредиту підлягає стягненню за період з 11 березня 2012 року по 18 липня 2015 року (в межах позовних вимог) та становить 16 621,33 доларів США, заборгованість по процентам підлягає стягненню за період з 10 березня 2015 року по 18 липня 2015 року та становить 2 275,35 доларів США.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.3 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України штраф, пеня - це є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання, тобто ця сума є неустойкою.

Відповідно до п. 3.6 кредитного договору за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати Банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6 процента від суми простроченої заборгованості.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України встановлює, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором, вбачається, що позивачем нараховано пеню за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та внесення відсотків за користування коштами за період з 11.02.2009 року по 16 липня 2015 року.

Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню пеня за несвоєчасне погашення кредиту за період з 10 березня 2014 року по 10 березня 2015 року у розмірі 201 856,46 доларів США, що становить 4 463 046,33 грн.

Згідно зі ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. При цьому закон дозволяє сторонами домовитись про зміну розміру неустойки у бік її зменшення або збільшення, крім випадків, передбачених законом.

Частина 3 статті 551 ЦК України надає суду право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через не співмірність з розміром основного зобов`язання.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).

З встановлених обставин справи та досліджених доказів вбачається, що на момент розгляду справи заборгованість відповідача за кредитним договором становила 41 668,26 грн., а пеня становила 778 850,26 доларів США, що значно перевищує розмір заборгованості по тілу кредиту та відсоткам за користування кредитом, а тому суд першої інстанції обгрунтовано застосував ч.3 ст. 551 ЦК України.

Разом з тим, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що пеня підлягає стягненню у розмірі у розмірі 201 856,46 доларів США, що становить 4 463 046,33 грн., тоді як визначена судом апеляційної інстанції заборгованість за тілом кредиту та відсоткам з урахуванням строку позовної давності становить 18 854,04 доларів США, колегія суддів також вважає, що підлягає застосуванню ч. 3 ст. 551 ЦК України, та розмір пені підлягає зменшенню до розміру заборгованості, що становить 486 000,00 грн.

Таким чином, з урахуванням застосування судом апеляційної інстанції загальної позовної давності до вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсоткам за користування кредитом та спеціального строку позовної давності до вимог про стягнення пені, та ч. 3 ст. 551 ЦК України, заборгованість, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 16 621,33 доларів США, заборгованість по процентам у розмірі 2 232,71 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 486 000,00 грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за платою за обслуговування кредиту у розмірі 77 654,88 грн., не врахувавши, що позивачем не було надано належного доказу на підтвердження такої заборгованості.

Так звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості, позивач до заявлених вимог, зокрема, включив заборгованість за платою за обслуговування кредиту у розмірі 77 654,88 грн.

Відповідно до ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення вказаних норм процесуального права, позивачем не надано жодного доказу, на підставі якого суд мав би можливість встановити наявність заборгованості за платою за обслуговування кредиту, її розмір, період нарахування та перевірити обґрунтованість визначеного позивачем розміру заборгованості за платою за обслуговування кредиту, яку він просить стягнути.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості, містить лише розрахунок пені та трьох відсотків річних від суми простроченої плати за кредитом та розрахунок інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту, тоді як нарахування заборгованості за платою за обслуговування кредиту у розмірі 77 654,88 грн. такий розрахунок не містить.

В судові засідання представник позивача не з'являвся, надсилав клопотання про розгляд справи у відсутності представника, що фактично позбавило можливості суд апеляційної інстанції з'ясувати обґрунтованість заявлених позивачем вимог в частині стягнення заборгованості за платою за обслуговування кредиту у розмірі 77 654,88 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за платою за обслуговування кредиту у розмірі 77 654,88 грн. слід відмовити у зв`язку з недоведеністю.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне погашення за платою за обслуговування кредиту у розмірі 1 151 811,07 коп. задоволенню не підлягають, оскільки п. 3.6 кредитного договору передбачено обов`язок позичальника сплачувати пеню лише за прострочення сплати кредиту чи відсотків, і висновок суду першої інстанції в цій частині є вірним.

Щодо вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, колегія суддів вважає їх такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, враховуючи наступне.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. В охоронних правовідносинах права та інтереси ПАТ «Родовід Банк» забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

Судом було встановлено, що згідно умов кредитного договору № 77.1/АК-01318.08.2 від 18 липня 2008 року, кінцевим терміном повернення кредиту є 18 липня 2015 року.

ОСОБА_1 припинив виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту та відсотків з 11 лютого 2009 року.

Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» звернулося до суду з вимогою про стягнення заборгованості з відповідача 10 березня 2015 року, тобто в межах строку кредитування (до 18 липня 2015 року включно).

З розрахунку інфляційних втрат та трьох відсотків річних, наданого Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» вбачається, що позивач нараховував три відсотки річних та інфляційні втрати, починаючи з 11.02.2009 року по 16 липня 2015 року, тобто в межах строку кредитування та в період нарахування банком відсотків, в розмірі, що встановлені договором.

Враховуючи, що позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості в межах строку кредитування, проте поза межами строку позовної давності щодо частини вимог, в межах строку кредитування позивачем нараховувалися відсотки, в розмірі встановленому договором, та в межах строку кредитування нараховані три відсотки річних та інфляційних втрат, колегія суддів вважає, що суд дійшов безпідставного висновку про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Студзінського Максима Анатолійовича та скасування заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 грудня 2015року з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 16 621,33 доларів США, заборгованості по процентам у розмірі 2 232,71 доларів США, пені за несвоєчасне погашення заборгованості по тілу кредиту та процентам за період з 10.03.2014 року по 10.03.2015 року у розмірі 486 000,00 грн.

З урахуванням ч. 13 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат, з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 1 827,00 грн., а з Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 740,50 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Студзінського Максима Анатолійовича задовольнити частково.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 16 621,33 доларів США, заборгованість по процентам у розмірі 2 232,71 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по тілу кредиту та процентам за період з 10.03.2014 року по 10.03.2015 року у розмірі 486 000,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 1 827,00 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 740,50 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2021 року.

Головуючий: Судді: