Справа № 165/267/21 Головуючий у 1 інстанції: Василюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/1406/21 Категорія: 54 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника позивача Якименко З. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 02 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 10 квітня 2008 року він працював на Державному підприємстві «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» (далі - ДП «ПДШ № 10 «Нововолинська»), а наказом № 123/к від 29 грудня 2020 року був звільнений із займаної посади електрослюсара підземного 04 розряду на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Підставою його звільнення став наказ № 110 від 22 вересня 2020 року «Про внесення змін до штатного розпису у зв`язку із скороченням посад».

Позивач вказував, що звільнення його з роботи є незаконним та безпідставним, оскільки роботодавцем не було дотримано порядку звільнення працівника при реорганізації підприємства, не отримано належної згоди профспілкової організації та не запропоновано усіх вакантних посад на тому ж підприємстві, які він міг би виконувати з урахуванням освіти, кваліфікації, досвіду роботи. Його проінформували про наявність вакансії, однак та не відповідала його кваліфікації. Крім того, реальних змін в організації виробництва та праці на ДП «ПДШ № 10 «Нововолинська» не відбулося.

Позивач також зазначав, що він має переважне право залишитися на роботі, оскільки отримав травму на виробництві внаслідок нещасного випадку, а його дружина ОСОБА_3 з листопада 2020 року не працює.

Вважає, що за таких обставин відповідач незаконно позбавив його гарантованого Конституцією України права на працю.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 збільшивши позовні вимоги, просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ № 123/к від 29 грудня 2020 року про його звільнення з посади електрослюсаря підземного 04 розряду ДП «ПДШ № 10 «Нововолинська»; поновити його на раніше займаній посаді; стягнути з відповідача на його користь 42 825 грн 42 коп. без врахування податків середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також судові витрати у справі, які за попереднім розрахунком складають 5 000 грн.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 02 вересня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки судом не було враховано тієї обставини, що звільнення позивача ОСОБА_1 проведено з грубим порушенням чинного законодавства. Відповідач звертався за згодою до профспілкового комітету, однак отримавши відмову профспілкової органу, все ж звільнив позивача. ОСОБА_1 була запропонована лише одна вакантна посада на підприємстві, яка при цьому, не відповідала його кваліфікації. Ще одна посада йому була запропонована на Шахті «Бужанська» ДП «Волиньвугілля», що не може братися до уваги, оскільки Шахта «Бужанська» є іншою юридичною особою. Крім того, позивач отримав травму під час виконання своїх трудових обов`язків, а напередодні звільнилася також його дружина, тому саме він мав переважне право залишитися на роботі, що не було враховано комісією. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ДП «ПДШ № 10 «Нововолинська» просив апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що з 10 квітня 2008 року ОСОБА_1 працював електрослюсарем 04 розряду на ДП «ПДШ № 10 «Нововолинська», що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.10-14).

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №260 від 11 червня 2019 року були затверджені Примірні структури управління, штатні розписи і нормативи чисельності керівників, фахівців та службовців вугледобувних підприємств, що належать до сфери управління Міненерговугілля, та акціонерних товариств з видобування вугілля, щодо яких Міненерговугілля здійснює управління корпоративними правами держави. Цим наказом передбачено, що штатні розписи підприємств щоквартально коригуються з урахуванням зміни факторів, які впливають на граничну чисельність згідно з приведеними нормативами (а саме: фактичний видобуток та фактична чисельність працівників за попередній квартал). Протоколом наради Міненерго від 13 серпня 2020 року вирішено в термін до 25 серпня 2020 року розглянути питання доцільності подальшої роботи ДП «ПДШ № 10 «Нововолинська» у зв`язку з відсутністю обсягів завантаження підприємства будівельно-монтажними роботами на шахті та надати відповідні пропозиції Міненерго (а.с.66-67).

Протоколом наради ДП «ПДШ № 10 «Нововолинська» № 2 від 11 вересня 2020 року було прийнято рішення про розробку структури підприємства та штатний розпис у відповідності до потреб виробництва з оптимальним використанням трудових ресурсів на виконання робіт з утримання підприємства в безаварійному стані; підготовку та видачу наказу про скорочення штату підприємства (а.с.65-66).

Згідно з наказом № 110 від 22 вересня 2020 року у зв`язку з раціоналізацією штатної структури підприємства за результатами господарської діяльності, відповідно до протокольного рішення від 11 вересня 2020 року вирішено вивести зі штатного розпису наступні посади і професії згідно списку та з 23 грудня 2020 року ввести в дію новий штатний розпис з врахуванням змін та створено комісію для визначення працівників, що мають переважне право залишитися на роботі при скороченні штату працівників згідно з додатком № 1 (а.с.36, 70, 71).

Протоколом від 20 жовтня 2020 року комісія запропонувала вивільнити у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, зокрема, і електрослюсаря підземного 04 розряду ОСОБА_1 (а.с.75-79).

Відповідач своїм листом за № 91/587 від 23 жовтня 2020 року, який позивач отримав 29 жовтня 2020 року, попередив ОСОБА_1 про наступне звільнення з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.15).

Наказом № 123/к від 29 грудня 2020 року ОСОБА_1 , електрослюсаря підземного 04 розряду дільниці Енергетика, з 29 грудня 2020 року звільнено з роботи згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату) (а.с.17).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 свої вимоги мотивував тим, що звільнення його з роботи є незаконним та безпідставним, оскільки роботодавцем не було дотримано порядку звільнення працівника при реорганізації підприємства, не отримано належної згоди профспілкової організації та не запропоновано усіх вакантних посад на тому ж підприємстві, які він міг би виконувати з урахуванням освіти, кваліфікації, досвіду роботи. Крім того, він має переважне право залишитися на роботі, оскільки отримав травму на виробництві внаслідок нещасного випадку, а його дружина ОСОБА_3 з листопада 2020 року не працює.

У ч. 6 ст. 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

У ст. 5-1 КЗпП України передбачено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому вживані в цій нормі поняття: «ліквідація», «реорганізація», «перепрофілювання», «банкрутство», «скорочення чисельності або штату працівників» - стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частинами 1-3 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату працівників є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Частинами 1, 2, 5 ст. 43 КЗпП України визначено, що розірвання трудового договору з підстав передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і пунктами 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Виборний орган первинної профспілкової організації повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації дав згоду на розірвання трудового договору.

Відповідно до ч. 7 ст. 43 КЗпП України та ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Як встановлено судом першої інстанції, в період з 28 жовтня 2020 року по 28 грудня 2020 року на ДП «ПДШ № 10 «Нововолинська» були вакантні дві одиниці, а саме: з 18 листопада 2020 року стовбуровий підземний 03 розряду, а з 04 грудня 2020 року стовбуровий підземний 03 розряду, що підтверджується розстановкою чисельності робітників підприємства по робочих місцях (а.с.92-94).

Позивач ОСОБА_1 отримав персональну пропозицію про наявну на підприємстві вакантну посаду стовбуровий підземний 03 розряду та був повідомлений про вакантні посади на ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля», яка знаходиться у підпорядкуванні Міністерства енергетики України (а.с.16). На підтвердження повідомлення про наявність вакантних посад позивач підписався в списку ознайомлених працівників, однак від запропонованої вакантної посади він відмовився (а.с.81 зворот).

Наведене свідчить про те, що відповідач, як роботодавець, виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо персонального попередження не пізніше ніж за два місяці про наступне вивільнення та працевлаштування вивільненого працівника ОСОБА_1 , запропонувавши йому наявну на підприємстві вакантну посаду, яку він як працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання в Україну; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

З протоколу засідання комісії для визначення кола осіб, які мають переважне право на залишення на роботі від 20 жовтня 2020 року вбачається, що за професією електрослюсар підземний 04 розряду дільниці СУ скороченню підлягає 6 штатних одиниць, а чисельність становить 7 одиниць, тому комісія визначила одну особу такою, що має переважне право на залишення на роботі, а саме ОСОБА_4 , який має на утриманні четверо неповнолітніх дітей. За професією електрослюсар підземний 04 розряду (дільниця Енергетика), на якій працював позивач, скорочувались чотири штатних одиниці, фактично працювало троє осіб, а тому в даному випадку принцип переважного права не застосовувався (а.с.75-76).

11 листопада 2020 року комісія з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі ДП «ПДШ № 10 «Нововолинська», прийняла рішення про залишення без змін рішення від 20 жовтня 2020 року (а.с.128).

Отже, наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про те, що суд вирішуючи спір не врахував переважного права ОСОБА_5 на залишення на роботі, як працівника, який отримав на цьому підприємстві трудове каліцтво.

Правильним також є висновок суду про відсутність у позивача достатньої кваліфікації, яка б давала йому перевагу в залишенні на роботі на рівні з ОСОБА_4 .

Так, позивач ОСОБА_1 долучив до матеріалів справи копію диплому за отриманою ним кваліфікацією електрослюсаря підземного 3 розряду, однак як слідує з пояснювальної записки в.о. головного механіка ОСОБА_6 , у період прийняття іспитів по електробезпеці, а саме з 25 травня 2020 року по 23 червня 2020 року, позивач цих іспитів не здав, а в подальшому не проявляв власної ініціативи по проходженню навчання та надання можливості працювати по ІІІ групі допуску з електробезпеки (а.с.20). Вказана обставина також підтверджується копією журналу протоколів перевірки знань з електробезпеки (а.с.125-126).

Крім того, листами від 23 вересня 2020 року та від 09 листопада 2020 року адміністрація ДП «ПДШ № 10 «Нововолинська» повідомляла профспілкову організацію підприємства про прийняте рішення щодо звільнення працівників у зв`язку з скороченням посад (професій), зазначивши причини звільнень, кількість та категорії працівників та строки проведення звільнення. Також підприємство долучило до листів наступні документи: копію протоколу наради підприємства від 11 вересня 2020 року, економічне обґрунтування скорочення штату працівників, лист ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» (замовника будівництва) від 18 серпня 2020 року № 10/46-111 про можливе припинення дії контракту з 01 січня 2021 року. Лист вперше було отримано профспілковою організацією 12 жовтня 2020 року (а.с.30).

23 жовтня 2020 року ДП «ПДШ № 10 «Нововолинська» звернулось з поданням до первинної профспілкової організації про надання дозволу на розірвання трудових договорів з окремими працівниками, в тому числі і з ОСОБА_1 (а.с.38).

Лише 09 грудня 2020 року голова профспілкової організації ДП «ПДШ №10 «Нововолинська» у своєму листі № 21 повідомив, що профспілковий комітет не дає згоди на скорочення членів профспілки у зв`язку з відсутністю змін в проекті «Будівництво шахти № 10 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» (а.с.39). Як вбачається з вказаного листа профспілкова організація не обґрунтувала свою відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 .

Отже, ДП «ПДШ № 10 «Нововолинська», звільняючи позивача після неодноразового звернення до профспілкової організації про надання згоди на звільнення та отримавши по закінченню встановлених строків незгоду первинної профспілкової організації, діяло правомірно.

Разом з тим, наявність необґрунтованої відмови профспілкового органу у наданні згоди на розірвання трудового договору не є підставою для поновлення працівника на роботі.

Наведене спростовує покликання в апеляційній скарзі на ту обставину, що позивач підлягає поновленню на роботі, оскільки його звільнення відбулось без згоди профспілкової організації.

Крім того, 02 грудня 2020 року Управління Держпраці у Волинській області здійснювало інспекційне відвідування ДП «ПДШ № 10 «Нововолинська» та у своєму акті інспектування не зазначало, що мало місце порушення зі сторони роботодавця при вивільненні будь-кого з його працівників (а.с.83-88).

Отже, виходячи з встановлених судом обставин справи, звільнення позивача з роботи відбулося з дотриманням положень трудового законодавства, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що підстави для поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим.

Наведені представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в апеляційній скарзі доводи щодо невідповідності рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, спростовуються вищенаведеними висновками суду першої інстанції, встановленими у справі обставинами і не впливають на законність рішення суду.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди представника позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 02 вересня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: