ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2021 року Київський районний суд м.Харкова,
у складі головуючого судді Колесник С.А.,
за участю секретаря судового засідання Кудінової К.А.,
Позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Чайковської А.В. звернулась до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , відповідно до якої просить: визнати договір міни квартир, укладений 24 січня 1997 року у м. Курськ, ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 , дійсним; визнати за ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , право приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, представник позивача посилається на те, що ОСОБА_1 (далі позивач) 24 січня 1997 року було укладено договір міни з ОСОБА_2 квартири за адресою: АДРЕСА_2 (далі відповідач), який було посвідчено нотаріусом м. Курськ Кохнюк І. В. Відповідно до п. 8 договору міни сторони набувають права власності на квартири з моменту реєстрації договору в БТІ. 05 лютого 1997 року квартира АДРЕСА_3 була зареєстрована в Харківському міському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за позивачем. Вказує, що позивач фактично прийняла квартиру, переоформила особові рахунки та сплачує комунальні послуги з 1997 року. У 2020 році у позивача виникла необхідність реалізувати належну їй квартиру АДРЕСА_3 . Однак, нотаріусом в усному порядку було відмовлено у реєстрації відчуження квартири, у зв`язку із відсутністю інформації про державну реєстрацію квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Відповідно до довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» визначено, що в реєстрі права власності на нерухоме майно не зареєстровано. У зв`язку із цим позивач зверталась до Департаменту реєстрації Харківської міської ради, однак реєстраційні дії проведені не були, у зв`язку із чим позивач вимушена звернутись до суду із позовом про визнання договору міни дійсним та визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_3 .
На підставі викладеного позивач звернулась до суду з даним позовом.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А,
На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України судом 25.10.2020 сформовано запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи відповідача у справі та 03.11.2020 отримано відповідну довідку.
Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 04.11.2020 відкрито загальне позовне провадження по даній справі та почато підготовче провадження.
Ухвалою суду від 13.01.2021 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання позивач не з`явилась, представником позивача подано до суду заяву відповідно до якої просить проводити судовий розгляд справи без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час і місце проведення судового розгляду повідомлялась, шляхом направлення судових повісток за останнім відоим позивачу місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України, причин неявки у судове засідання не повідомила, будь-яких заяв чи клопотань до суду подано не було.
Частиною 1 ст.131 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відповідач не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явилась у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у її відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача.
Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надала, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Відповідно до ухвали суду від 24.02.2021, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлялась про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
Судом встановлені наступні фактичні обставини.
24 січня 1997 року ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_4 та ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , уклали договір міни квартир, відповідно до якого ОСОБА_1 міняє належну їй двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 , на належну ОСОБА_2 трикімнатну квартиру, загальною площею 63,8 кв.м., житловою площею 49,9 кв.м., розташовану в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 .
В результаті даного договору міни у власність ОСОБА_1 переходить квартира за адресою: АДРЕСА_2 , а у власність ОСОБА_2 переходить квартира за адресою: АДРЕСА_6 .
Відповідно до п.8 Договору сторони набувають право власності на квартири, які міняються з моменту реєстрації договору в БТІ.
Вказаний договір посвідчено КОхнюк І.В., нотаріусом м.Курська та зареєстрований у реєстрі за №374 (а.с.8).
05 лютого 1997 року квартира АДРЕСА_3 була зареєстрована в Харківському міському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за ОСОБА_1 (а.с.8 на звороті, 9-10).
З наданих до суду копій платіжних доручень за комунальні послуги вбачається, що ОСОБА_1 склачує комінальні послуги, які нараховуються по особовому рахунку № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.14, 15, 16).
Відповідно до довідки про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна з перевіркою відомостей з відкритих інформаційних ресурсів №1088976 від 06.10.2020 КП «ХМБТІ» Харківської міської ради, інформація щодо реєстрації інших речових прав з матеріалів інвентаризаційної справи про квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_1 на підставі договору міни, що посвідчений 24.01.1997 нотаріусом м.Курськ Кохнюк І.В., р.№374 відсутня (а.с.11).
З наданої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що за параметрами пошуку: АДРЕСА_2 , будь-які відомості відсутні (а.с.12).
Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до п.4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення.
Відповідно до ст.49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлене судом.
За змістом ст.ст.128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоду по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорі даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно буди досягнуто згоди.
Відповідно до статей 241-242 ЦК УРСР (чинного на час укладення договору міни) визначено, що за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше.
Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. До договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін.
Відповідно до статті 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.
Згідно зі статтею 128 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов`язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі.
Згідно статті 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації . Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.
Відповідно до статті 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.
Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України.
Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В ході судового розгляду встановлено, що державний реєстр прав власності на нерухоме майно не містить відомостей про державну реєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки на момент укладення правочину законодавство не передбачало здійснення державної реєстрації, тому суд приходить до висновку, що позивачем обрано належний спосіб захисту охоронюваних законом прав та інтересів щодо належного оформлення майна шляхом визнання договору міни нерухомого майна дійсним, а тому заявлений позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог позивача і на підставі наданих суду доказів вважає, що позивач довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, не протиречать закону та підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 47, 225-227 ЦК УРСР, ст.ст.12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 268, 272, 273-276, 280-284 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати договір міни квартир, укладений 24 січня 1997 року у м. Курськ, між ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 , дійсним.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) право приватної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_7 .
Повне судове рішення складено та підписано 24.02.2021.
Суддя Колесник С.А.