Справа № 372/932/21
Провадження № 2-937/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2021 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Буртовій О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

17.03.2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його син ОСОБА_3 , за життя син позивача придбав за особисті кошти квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом у приватній власності позивача заходиться ј частки вищезазначеної квартири. Як співвласник вказаної квартири позивач має право користуватися нею та жити в ній разом із своєю сім`єю. Однак, позивач вказує, що тривалий час ОСОБА_2 не давала можливості потрапити до квартири. Через вказані дії зі сторони ОСОБА_2 у позивача погіршився стан здоров`я, позивач неодноразово звертався до поліції та в березні 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про вселення до квартири АДРЕСА_2 , позовні вимоги зустрічного позову були задоволені та рішенням суду в примусовому порядку позивача було заселено до вищевказаної квартири. Позивач зазначив, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 до нього, що полягали в створенні перешкод в користуванні житлом, що належить йому на праві приватної власності позивач зазнав емоційних страждань, а тому просить стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. та судові витрати зі сплати судового збору.

26 травня 2021 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в порядку спрощеного позовного провадження.

17 листопада 2021 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву в якій представник зазначив, що 12.06.2020 року суддя Обухівського районного суду Київської обл. Кравченко М.В. розглянув цивільну справу (справа №372/357/19) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення та прийняв рішення відповідно до якого відмовив у задоволенні первісного позову та зустрічного позову. Не погоджуючись з вказаним судовим рішення представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку Київський апеляційний суд задовольнив та вселив ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_2 . Представник відповідача зазначає, що відповідачу було невідомо про рішення апеляційного суду та ОСОБА_1 не звертався до відповідача з заявою про добровільне виконання вказаного рішення, про його наявність ОСОБА_2 дізналась від державного виконавця та будь-яких дій щодо недопущення вселення ОСОБА_1 не вчиняла, а рішення суду не виконувала так як відповідач не знала про його наявність. Крім того, під час виконавчої дії примусового вселення у акті не зафіксовано, що ОСОБА_2 вчиняла будь-які перешкоди або не хотіла самостійно виконувати вказане рішення. Оскільки суду не надано будь-яких доказів про те, що ОСОБА_2 перешкоджала виконанню вказаного рішення суду не надано просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та стягнути з позивача судові витрати на правничу допомогу.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст.ст.77,81 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 2/8 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.11.2018 року, індексний № 146647932.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12.06.2020 року в цивільній справі № 372/357/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення, в задоволенні первісного позову ОСОБА_2 та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного суду від 22.09.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, скасоване рішення Обухівського районного суду Київської області від 12.06.2020 року, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення до квартири задоволено, та вселено ОСОБА_1 до кв. АДРЕСА_2 .

Як вбачається з постанови Київського апеляційного суду від 22.09.2020 року у цивільній справі № 372/357/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 судом було встановлено, що ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні права користування спірною квартирою, власником ј частини якої є ОСОБА_1 ..

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до постанови державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Черненко А.А. відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 372/357/19 виданого 12.10.2020 року Київським апеляційним судом про вселення ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до копії акту державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) вбачається, що 22.10.2021 року були проведені виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа № 372/357/19 виданого 12.10.2020 року Київським апеляційним судом про вселення ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_2 , під час виконавчих дій представником боржника допущено та передано ключі від квартири АДРЕСА_2 стягувачу ОСОБА_1 та рішення суду виконано.

Постановою державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Черненко А.А від 22.10.2020 року ВП № 63278772 за виконавчим листом № 372/357/19 виданого 12.10.2020 року Київським апеляційним судом про вселення ОСОБА_1 виконавче провадження закрито.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд відповідно до статті 5 ЦПК України захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Зокрема, право на справедливий суд (стаття 6), право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла (стаття 8).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до пункту 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України, до яких належить: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 306/2659/16-ц, застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Захист порушеного права має бути ефективним.

Відповідно до абзацу 2 пункту 10 частини другої статті 16 ЦК суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відповідно до пункту 2 частини другої статті 23 ЦК України полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні права власності.

Так, суд вважає, що внаслідок порушення права власності позивача на користування спірною квартирою, йому завдані моральні страждання, оскільки, як обґрунтовано зазначає позивач в позовній заяві, маючи власне житло, він протягом тривалого часу не міг ним користуватися, за захистом свого порушеного права він вимушений був звертатися до суду, що вимагало від нього додаткових зусиль. Позивач фактично з березня 2019 року по жовтень 2020 року був змушений відстоювати своє право проживати у вищевказаній квартирі та не міг реально користуватись своїм правом. Обставини пов`язані із його примусовим вселення до квартири здійснили на нього тяжкий емоційний вплив та завдали емоційних страждань.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Завдану моральну шкоду позивач визначає, виходячи з страждань, які довелося понести за час відновлення свого права, а саме: порушення звичайного способу життя, негативний вплив на стан психічного здоров`я, моральні страждання, та оцінює їх у розмірі 50 000,00 грн.

Суд вважає, що оцінена позивачем моральна шкода у 50 000,00 грн., розмір якої обґрунтовується обставинами, які не зазначені у частині третій статті 23 ЦК України, є завищеною.

Безумовно, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. І такий розмір визначається судом, виходячи з конкретних обставин справи.

Враховуючи, характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, оцінює моральні страждання позивача у розмірі 5 000 гривень.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи те, що позов ОСОБА_1 задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 90 грн. 80 коп., виходячи з розрахунку: 5 000 грн. 00 коп. (розмір задоволених позовних вимог) * 908 грн. 00 коп. (сума сплаченого судового збору) / 50 000 грн. 00 коп. (розмір заявлених позовних вимог).

З урахуванням викладеного, відповідно до ст. ст. 15, 16, 22, 23, 1167, Цивільного кодексу України, та, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 15, 81, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. та судові витрати у розмірі 90 грн. 80 коп., а всього стягнути 5 090 грн. 08 коп.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського Апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Потабенко