КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 355/974/20 Головуючий 1 інстанція -Коваленко К.В.
Провадження № 22-ц/824/3100/2021 Доповідач 2 інстанції- Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 лютого 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Мостової Г.І., Гуля В.В.,

за участю секретаря: Карпенка В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 20 серпня 2020 року по справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) третя особа ОСОБА_1 про зняття арешту на майно та виключення його з опису,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2020 року доБаришівського районного суду Київської областінадійшла справа, за позовом ОСОБА_2 до Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) третя особа ОСОБА_1 про зняття арешту на майно та виключення його з опису.

Разом з позовом, позивачем подано заяву про забезпечення позову, яку вона мотивує тим, що врамках виконавчого провадження № 62411948 головним державним виконавцем Качур Т.М. 09.07.2020 року було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та накладено арешт на транспортний засіб (автомобіль) DACIA LOGAN 2006 року випуску, об`єм двигуна 1390, д.н. НОМЕР_1 , дата реєстрації 05.05.2018 року та причіп SCHWARZMULLER SPA 1988 року випуску, д.н. НОМЕР_2 , дата реєстрації 22.06.2016 року, які належать їй з ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, оскільки були придбані під час шлюбу.

Водночас, зазначила, що їй стало відомо, що державним виконавцем готуються документи для початку реалізації вищезгаданого арештованого та описаного майна через електронну систему торгів SЕТАМ, що може істотно ускладнити або і взагалі унеможливити поновлення їїпорушених прав та інтересів як співвласника майна.

Тому просила, шляхом забезпечення позову, зупинити виконавче провадження № 62411948, що знаходиться на виконанні в Баришівському районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ).

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 20 серпня 2020 року заявуОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) третя особа ОСОБА_1 про зняття арешту на майно та виключення його з опису - задоволено.

Зупинено виконавче провадження № 62411948, що знаходиться на виконанні в Баришівському районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ).

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, постановлену з порушенням норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у її задоволені.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що висновок суду першої інстанції зроблений без дослідження всіх обставин справи, а саме те, що зупинення виконавчого провадження №62411948 порушують його права та інтереси, як сторони виконавчого провадження та стягувача у справі про стягнення з боржника ОСОБА_3 безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 140 800дол. США.Тобто фактично позбавило його реалізувати своє право на виконання рішення суду щодо боржника ОСОБА_3 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, шляхом зупинення виконавче провадження № 62411948, що знаходиться на виконанні в Баришівському районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ)., суд першої інстанції виходив з того, що є підстави припускати, що не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в подальшому, а отже застосування вказаного у заяві заходу відповідатиме його призначенню та меті застосування.

Натомість, з такою процесуальною позицією суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів, бо вона зроблена без урахування дійсних обставин справи.

Згідно зі ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. У відповідності до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно.

Відповідно до ст. 149 ч. 2 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Зі змісту п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Так, колегією суддів з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 20.03.2019 року по справі № 355/456/19 накладено арешт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3 , реєстраційний номер майна 22662157.

А також накладено арешт на рухоме майно, право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3 ):

транспортний засіб бренду NISSAM, моделі KUBISTAR, 2007 року, об`єм двигуна 1461 (дата реєстрації 19.08.2014 року);

причіп бренду SCHWARZMULLER, моделі SPA, 1988 року (дата реєстрації 22.06.2016 року);

транспортний засіб бренду DACIA, моделі LOGAN, 2006 року, об`єм двигуна 1390 (дата реєстрації 05.05.2018 року).

Також встановлено, що ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 16.08.2019 року по справі № 355/456/19 накладено арешт на рухоме майно, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_3 , а саме на екскаватор колісний, марка: ЭО-2621, № двигуна: НОМЕР_4 , заводський номер: НОМЕР_5 , свідоцтво: НОМЕР_6 , номерний знак: НОМЕР_7 , дата реєстрації: 23.01.2004 року, рік випуску: 1990.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 11.10.2019 року позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті відповідно до розписок від 28.12.2015 року, 23.01.2016 року, 10.02.2016 року, 08.04.2016 року грошові кошти в розмірі 140800 (сто сорок тисяч вісімсот) доларів СІЛА 00 центів.

Встановлено, що 12.03.2020 року Баришівським районним судом Київської області на виконання рішення Баришівського районного суду Київської області від 11.10.2019 року, яке набрало законної сили, видано: виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , безпідставно набутих відповідно до розписок від 28.12.2015 року, 23.01.2016 року, 10.02.2016 року, 08.04.2016 року грошових коштів в розмірі 140 800 доларів США 00 центів;

Окрім того, колегією суддів було встановлено, що апелянт звернувся до Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про примусове виконання виконавчих листів, виданих 12.03.2020 року Баришівським районним судом Київської області у справі № 355/456/19, про стягнення з ОСОБА_3 , безпідставно набутих відповідно до розписок від 28.12.2015 року, 23.01.2016 року, 10.02.2016 року, 08.04.2016 року грошових коштів в розмірі 140 800 (сто сорок тисяч вісімсот) доларів США 00 центів.

Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення рушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

З огляду на вказане, судова колегія вважає, щозаява про забезпечення позову подана заявником ОСОБА_2 , подавалась виключно задля уникнення виконання рішення суду щодо заборгованості ОСОБА_3 .

Крім того, колегія суду апеляційної інстанції звертає свою увагу, що суд першої інстанції своєю ухвалою фактично зупинив виконання рішення суду, яким стягнуто заборгованість з ОСОБА_3 ., яке набрало законної сили.

Таким чином, задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції, не звернув уваги на те, що вжиттям заходів забезпечення позову порушені права та інтереси ОСОБА_1 , який є стороною виконавчого провадження № 62411948 та стягувачем.

В п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 р. у справі "Шмалько проти України" (заява N 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має іцінюватися як складова частина "судового розгляду"

Колегія суддів вважає, що при розгляді вказаної заяви, судом першої інстанції не було досліджено обставин, які повинні бути враховані на етапі дослідження заяви про вжиття заходів забезпечення позову, а саме: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; не враховано співмірність вимог клопотання про забезпечення позову позовним вимогам та обставинам справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення процесуального права при постановленні ухвали, на переконання колегії суддів, знайшли своє підтвердженняв суді апеляційної інстанції.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з відмовою у її задоволенні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 376, 379, 389,391 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 20 серпня 2020 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволені заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) третя особа ОСОБА_1 про зняття арешту на майно та виключення його з опису відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Г.І. Мостова

В.В. Гуль