Справа № 936/79/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 грудня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

судді-доповідачки Готри Т.Ю.,

суддів Кондора Р.Ю., Мацунича М.В.,

з участю секретарки судового засідання Жганич К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник адвокат Повідайчик Олег Іванович, на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 1 червня 2021 року, повне судове рішення складено 01.06.2021, ухвалене суддею Павлюком С.С.,

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей.

Позов обґрунтувала тим, що з 23 жовтня 2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

У шлюбі у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка має інвалідність.

Відповідач проживає окремо і добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дітей відмовляється, участі у їх вихованні не бере.

Посилаючись на те, що відповідно до ст.180 СК України відповідач зобов`язаний утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, але цих обов`язків не виконує, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 3 000 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Воловецького суду Закарпатської області від 1 червня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 200 грн щомісячно, починаючи з 01.02.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2 500 грн щомісячно, починаючи з 01.02.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 908 грн судового збору.

Не погодившись із цим рішенням суду ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просила змінити рішення, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що вона власними силами і допомогою своїх батьків намагається належним чином утримувати їхніх неповнолітніх дітей, одна з яких є інвалідом і потребує додаткових витрат. У зв`язку з постійним зростанням цін на найнеобхідніше витрачаються значні кошти на утримання дітей, а саме продукти харчування, ліки, одяг, взуття, засоби гігієни. Відповідач жодним чином не допомагає дітям, усе майно, яке ними було набуто у шлюбі, записав на себе, вигнав її з дітьми з їхньої спільної квартири, у якій проживає з іншою жінкою. Посилаючись на те, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, інших осіб на утриманні не має, а тому вважає, що він спроможний сплачувати на дітей аліменти у розмірі по 3 000 грн щомісячно.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник адвокат Повідайчик О.І., вказував на те, що він перебуває у скрутному матеріальному становищі, наразі ніде не працює, намагається влаштуватися на роботу, але поки що безрезультатно. До того ж, іншим рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 01.06.2021 (справа №936/242/21) з нього стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 19.03.2021 і до досягнення донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шестирічного віку. Отже, суд фактично залишив у його розпорядженні близько 30% його доходу, а це майже 1 800 грн, що є значно меншим від встановленого законом прожиткового мінімуму 2 270 грн. У разі задоволення апеляційної скарги та позовної заяви ОСОБА_1 і присудження судом аліментів у розмірі 3 000 грн щомісячно на кожну дитину, а це 6 000 грн, він залишиться взагалі без засобів до існування, що фактично унеможливить сплату аліментів.

Також апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції подав і відповідач ОСОБА_2 в інтересах якого діє представник адвокат Повідайчик О.І., в якій просив змінити рішення суду та визначити розмір аліментів у сумі 1 000 грн на кожну дитину. Вказував на те, що відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину становить не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Звертав увагу на те, що він перебуває у скрутному матеріальному становищі, ніде не працює, намагається влаштуватися на роботу, але поки що безрезультатно. Цінного рухомого та нерухомого майна не має, власних заощаджень теж не має, а тому може сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі по 1 000 гривень.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача позивачка ОСОБА_1 указувала на її безпідставність, посилаючись на те, що ОСОБА_2 не надав доказів того, що він шукає роботу та перебуває на обліку у центрі зайнятості. Окрім цього, згідно з наданою інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.09.2021 у ОСОБА_2 у власності є нерухоме майно, а саме Ѕ частина гаража, загальною площею 25,98 кв.м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 ; Ѕ частина земельної ділянки площею 0,004 га у смт. Воловець; Ѕ частина квартири, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 та легковий автомобіль ВАЗ 2101, 1978 року випуску. Посилаючись на те, що відповідач є фізично здоровою людиною, інших утриманців не має, у його власності є нерухоме майно, а також автомобіль, який він придбав у період, коли не працював, а тому вважає, що він може сплачувати аліменти у розмірі по 3 000 грн на кожну дитину.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Ільницький С.М. апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з підстав, наведених у ній. Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 не визнали.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Повідайчик О.І. апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити, а апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення сторін, їх представників, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали справи, колегія суддів уважає, що такі не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з 23 жовтня 2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується копією свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 (а.с.3).

У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується копіями свідоцтв про їх народження серії НОМЕР_2 від 20 серпня 2018 року та серії НОМЕР_3 від 15 липня 2020 року (а.с.4-5).

Діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , 14 липня 2020 року, згідно з довідкою №1388 від 2 листопада 2020 року, виданою виконавчим комітетом Воловецької селищної ради Закарпатської області, проживають разом із ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 (а.с.6).

Випискою з протоколу ЛКК №020/714 від 18 вересня 2020 року, посвідченням серії НОМЕР_4 , виданим Управлінням соціального захисту населення Воловецької районної державної адміністрації, та довідкою головного лікаря від 15.03.2021 №82 стверджується, що дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дитиною з інвалідністю, яка потребує постійного стороннього догляду (а.с.7,125,126).

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Україною, «держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини».

Як кореспондує ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічний обов`язок батьків закріплений і в ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язками батьків, зокрема, є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За загальним правилом розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Зі змісту положень ч. 3 ст. 181 СК України слідує, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею ст. 182 СК України врегульовано, що при визначенні розміру аліментів суд ураховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних права; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, аніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд за заявою одержувача, відповідно до ч.1 ст.184 СК України, визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено, що в 2021 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2021 року 2 395 гривень, з 1 липня 2 510 гривень, з 1 грудня 2 618 гривень.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання дітей, які проживають разом із нею, суд першої інстанції врахував наведені вище норми СК України, встановлений законодавством прожитковий мінімум на дитину відповідного віку та надав належну правову оцінку наявним у справі доказам, а тому, на переконання колегії судів, місцевий суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у розмірі 1 200 грн щомісячно на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та у розмірі 2 500 грн щомісячно на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є інвалідом з дитинства, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Та обставина, що відповідач ОСОБА_2 спроможний сплачувати визначений судом розмір аліментів стверджується і доданими ним до апеляційної скарги квитанціями від 04.06.2021 про сплату аліментів у сумі 4 800 грн та від 15.06.2021 у сумі 5 000 грн, які ним були сплачені після ухвалення судом оскарженого рішення від 01.06.2021, що спростовує доводи його апеляційної скарги про можливість сплачувати аліменти лише у сумі по 1 000 грн на кожну дитину (а.с.90).

Доводи апеляційної скарги позивачки ОСОБА_1 про можливість відповідача ОСОБА_2 сплачувати щомісячно аліменти на дітей у розмірі по 3 000 грн на кожну дитину не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять відповідних доказів про таку його можливість.

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтується на положеннях закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Недоліки вирішення місцевим судом даного спору носять характер формальних міркувань та не впливають на правильність і справедливість ухваленого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржене рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, апеляційний суд не вбачає.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на відповідача ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник адвокат Повідайчик Олег Іванович, залишити без задоволення.

Рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 1 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2021 року.

Суддя-доповідачка

Судді