№ 201/6716/20
провадження 2/201/325/2021
УХВАЛА

21 грудня 2021 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, стягнення компенсації і судових витрат та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно і стягнення витрат,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 15 липня 2020 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, стягнення компенсації і судових витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська провадження по цій справі було відкрито та призначено проведення судового засідання, розглядаються клопотання. Сторона відповідача заявила зустрічний позов про визнання права власності на нерухоме майно і стягнення витрат, ухвалою суду вказані позови були об`єднані в одне провадження для їх спільного розгляду, справа по суті слухалася, виносилися ухвали.

В судове засідання від позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 надійшло клопотання (заява) про закриття провадження в справі в частині її зустрічного позову через відмову цього позивача від цих своїх вимог позову в зв`язку з вирішенням спору. Суд вважає можливим задоволення клопотання та закриття провадження в справі в частині вимог зустрічного позову, виходячи з наступного.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

З`ясувавши думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та заяви позивача за зустрічним позовом, враховуючи його право і повноваження на таке клопотання, роз`яснивши наслідки такої заяви та враховуючи її обґрунтованість, зважуючи на вище вказані обставини і на те, що заява не порушує інтереси учасників справи та інших осіб, суд вважає можливим клопотання задовольнити.

Також суд зазначає, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, закриття провадження в справі за заявою позивача з підстав, передбачених законом, не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

При цьому суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи.

Приймаючи до уваги вказане, суд приходить до висновку про те, що право позивача за зустрічним позовом і повноваження його представника на таке клопотання є, заява не порушує інтереси учасників справи та інших осіб, тому суд вважає можливим клопотання задовольнити і провадження по справі за зустрічним позовом закрити.

На підставі викладеного, керуючись п. 4 ч. 1 ст. 255, ст. 256, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Прийняти відмову позивача за зустрічним позовом від свого позову.

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, стягнення компенсації і судових витрат та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно і стягнення витрат в частин зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно і стягнення витрат закрити.

Ухвала набрала законної сили 21 грудня 2021 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя -