КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 вересня 2020 року у справі за позовом Національного університету «Києво - Могилянська академія» до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму завданої майнової шкоди у розмірі 41 814 грн. витрат за період навчання як аспіранта, який навчався за державним замовленням з відривом від виробництва, а також судовий збір у розмірі 1 921 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_1 з 28 жовтня 2015 року зараховано до аспірантури Національного університету «Києво-Могилянська академія» за спеціальністю 10.01.04 «література зарубіжних країн» (з відривом від виробництва) за державним замовленням та призначено стипендію.

Наказом Національного університету «Києво-Могилянська академія» від 22 грудня 2016 року ОСОБА_1 , аспіранта 2-го року навчання кафедри літературознавства факультету гуманітарних наук, відраховано з 22 грудня 2016 року та припинено виплату стипендії. Посилається на те, що з листопада 2015 року по грудень 2016 року відповідачу з державного бюджету було виплачено 41 814 грн стипендії, яку відповідач, не закінчивши навчання та не виконавши свої зобов`язання як аспіранта, добровільно не відшкодував.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09 вересня 2020 року позов Національного університету «Києво - Могилянська академія» до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Національного університету «Києво-Могилянська академія» шкоду, пов`язану з оплатою витрат за період навчання аспіранта, у розмірі 41 814 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Національного університету «Києво-Могилянська академія» судовий збір в розмірі 1 921 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, 30 вересня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, судові витрати покласти на позивача.

Посилається на те, що суд першої інстанції не в неповній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, а також вбачається невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильно судом застосовано норми матеріального права, що призвело до невірного ухвалення рішення.

Посилається на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що у позивача були наявні договірні підстави для притягнення відповідача до цивільно - правової відповідальності, оскільки відсутня будь - яка підписана між сторонами угода про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення.

Крім того, посилається на те, що аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України. Проте порядок розрахунку зазначеної вартості навчання, порядок стягнення коштів, процедура і відповідальність за відшкодування коштів аспірантом не були визначені ні «Положенням», ні іншими інструкціями і розпорядженнями щодо підготовки науково- педагогічних і наукових кадрів. У зазначеному пункті вказано, що аспірант має відшкодувати кошти, проте не стверджується, що саме університет має забезпечити таке відшкодування.

Посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не надав оцінку доводам відповідача про те, що із вимогою про відшкодування коштів, які були витрачені на навчання аспіранта, який навчався за державним замовленням та був відрахований може звертатися лише розпорядник цих державних коштів, тобто Міністерство освіти і науки України, а не відповідний вищий навчальний заклад.

Від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Посилається на те, що судом враховано, що за відсутності укладеної між сторонами угоди про підготовку аспіранта, виконання зобов`язань здійснюється відповідно до вимог законодавства. Враховано обставини справи щодо відрахування відповідача. Також, судом вірно встановлено, що КМУ визначив порядок та умови повернення коштів за навчання відрахованими аспірантами.

Посилається на те, що виписка з історії хвороби жодним чином не охоплює спірний період листопад 2015 року -грудень 2016 року.

Посилається на те, що відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про вищу освіту», п.10.11 Статуту фінансування НаУКМА здійснюється за рахунок коштів державного бюджету на умовах державного замовлення на оплату послуг з підготовки фахівців, наукових і науково - педагогічних кадрів та за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач навчався за державним замовленням, яке фінансується з коштів Державного бюджету України, навчання ОСОБА_1 не завершив, оскільки був відрахований з аспірантури за невиконання індивідуального плану без поважних причин, а тому витрати за весь період як аспіранта, який навчався за державним замовленням з відривом від виробництва (листопад 2015 року - грудень 2016 року) в розмірі 41 814 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача Національного університету «Києво-Могилянська академія».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що наказом Національного університету «Києво-Могилянська академія» від 28 жовтня 2015 року № 38-а на підставі рішення приймальної комісії від 21 жовтня 2015 року № 2 ОСОБА_1 зараховано до аспірантури Національного університету «Києво-Могилянська академія» з 01 листопада 2015 року за спеціальністю 10.01.04 - «література зарубіжних країн» (з відривом від виробництва) за державним замовленням та призначено стипендію(а.с.20).

Між Національним університетом «Києво-Могилянська академія» та ОСОБА_1 угода про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення не укладалась.

Ухвалою Вченої ради Національного університету «Києво-Могилянська академія» від 25 лютого 2016 року ОСОБА_1 затверджено тему кандидатської дисертації «Європейська ідентичність в ірландській літературі першої половини ХХ ст.». (а.с. 25-26).

Наказами Національного університету «Києво-Могилянська академія» від 12 травня 2016 року № 15-А «Про проведення кандидатського іспиту з англійської мови» та від 09 червня 2016 року № 21-А «Про проведення кандидатського іспиту з філософії» ОСОБА_1 не був допущений до складання кандидатських іспитів за невиконання вимог до підготовки до іспиту (а.с.27-28).

Як вбачається з абз. 8 протоколу № 9 засідання кафедри літературознавства Національного університету «Києво-Могилянська академія» від 26 жовтня 2016 року, за звітній період аспірант ОСОБА_1 не склав кандидатські іспити. Робота по дисертації не просувалася. Аспірант не відвідував заняття Докторської школи, не брав участі в заходах кафедри, не звертався за консультаціями до наукового керівника і членів кафедри, не підготував жодного матеріалу для друку чи виступу. У зв`язку із чим прийнято рішення не атестувати ОСОБА_1 , рекомендувати Вченій раді Національного університету «Києво-Могилянська академія» відрахувати аспіранта ОСОБА_1 (а.с.29-31).

Рішенням засідання Ради Наукового товариства студентів, аспірантів, докторантів і молодих вчених Національного університету «Києво-Могилянська академія», оформленого протоколом № 2 від 20 грудня 2016 року, за невиконання індивідуального плану без поважних причин відраховано аспіранта кафедри літературознавства Національного університету «Києво-Могилянська академія» другого року навчання ОСОБА_1 (спеціальність 10.01.04 - «література зарубіжних країн»).(а.с. 32).

На підставі рішення кафедри літературознавства Національного університету «Києво-Могилянська академія» від 26 жовтня 2016 року, оформленого протоколом № 9, та п. 22 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 309 від 01.03.1999 року, Вченою радою Національного університету «Києво-Могилянська академія» 22 грудня 2016 року ухвалено відрахувати за невиконання індивідуального плану без поважних причин аспіранта кафедри літературознавства Національного університету «Києво-Могилянська академія» другого року навчання ОСОБА_1 (спеціальність 10.01.04 - «література зарубіжних країн»).

Наказом Національного університету «Києво-Могилянська академія» від 22 грудня 2016 року № 71-А відраховано з аспірантури Національного університету «Києво-Могилянська академія» ОСОБА_1 аспіранта кафедри літературознавства Національного університету «Києво-Могилянська академія» другого року навчання (спеціальність 10.01.04 - «література зарубіжних країн») 22 грудня 2016 року. (а.с.34).

Розмір виплаченої ОСОБА_1 стипендії за період з листопада 2015 року по грудень 2016 року становить 41 814 грн, що підтверджується довідкою складеною Києво - Могилянською академією. (а.с.37).

Суд першої інстанції правильно послався на Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів (далі за текстом - Положення, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 року № 309

Згідно абз. 1 п.1 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 року № 309, аспірантура і докторантура є формами підготовки науково-педагогічних та наукових кадрів вищої кваліфікації.

Згідно з п.п.1 п.4 Положення, підготовка в аспірантурі і докторантурі здійснюється: за рахунок: коштів Державного бюджету України - за державним замовленням для роботи у державному секторі народного господарства; коштів юридичних та фізичних осіб - на умовах контракту - для роботи у державному і недержавному секторах народного господарства.

Відповідно до ч.1 ст.71 Закону України «Про вищу освіту» фінансування державних закладів вищої освіти здійснюється за рахунок коштів державного бюджету на умовах державного замовлення на оплату послуг з підготовки фахівців, наукових і науково-педагогічних кадрів та за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством, з дотриманням принципів цільового та ефективного використання коштів, публічності та прозорості у прийнятті рішень.

Згідно п.13 Положення особам, зарахованим за державним замовленням до аспірантури з відривом від виробництва або докторантури, стипендія призначається з дня їх зарахування, а тим, які навчаються в аспірантурі або докторантурі за контрактом, - відповідно до умов контракту.

Відповідно до п.22 Положення аспірант або докторант може бути відрахованим з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених пунктом 19 цього Положення. Рішення про відрахування аспіранта або докторанта приймає вчена рада вищого навчального закладу, наукової установи. На підставі рішення вченої ради аспірант або докторант відраховується з аспірантури або докторантури наказом керівника вищого навчального закладу, наукової установи. Аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України.

Відповідно до п.3 Методики розрахунку орієнтовної середньої вартості підготовки одного кваліфікованого робітника, фахівця, аспіранта, докторанта, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 року №346, заклади, установи розраховують вартість підготовки за державним замовленням одного кваліфікованого робітника, фахівця, аспіранта, докторанта, слухача за освітньо-кваліфікаційним рівнем, науковим ступенем, спеціальністю, напрямом підготовки, галуззю знань, видом економічної діяльності (для професійно-технічного навчального закладу), професією та формою навчання на плановий рік згідно з порядком, затвердженим МОН разом з Мінекономіки та Мінфіном, з урахуванням, зокрема, витрат на виплату академічної стипендії.

Згідно ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Судом вірно встановлено, що відповідач навчався за державним замовленням, яке фінансується з коштів Державного бюджету України, навчання ОСОБА_1 не завершив, оскільки був відрахований з аспірантури за невиконання індивідуального плану без поважних причин, а тому витрати за весь період як аспіранта, який навчався за державним замовленням з відривом від виробництва (листопад 2015 року - грудень 2016 року) в розмірі 41 814 грн. підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача Національного університету «Києво-Могилянська академія».

Доводи апеляційної скарги про те, що причини невиконання індивідуального плану відповідачем є поважними, оскільки відповідач хворів, апеляційни суд не приймає до уваги оскільки, відповідно до виписки з історії хвороби відповідача, складеної відділенням неврології Олександрівської клінічної лікарні м. Києва, вбачається, що симптоми відповідного захворювання у відповідача з`явились 21 січня 2017 року на фоні значного фізичного навантаження (заняття у спортивному залі) 20 січня 2017 року, за медичною допомогою відповідач звернувся 23 січня 2017 року.

Інших доказів суду першої інстанції, зокрема, тих, які б достовірно та достатньо підтверджували те, що саме у спірний період - з листопада 2015 року по грудень 2016 року - відповідач за станом свого здоров`я не мав можливості виконувати індивідуальний план навчання, відповідачем суду не надано.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що значне фізичне навантаження відповідно до виписки із історії хвороби, виникло у відповідача внаслідок занять у спортивному залі, а не в період атестації у зв`язку з навчанням.

Крім того, вказана виписка з історії хвороби жодним чином не охоплює спірний період - листопад 2015 року - грудень 2016 року.

Також, судом правильно встановлено, що відповідачем не надано доказів і на підтвердження тих обставин, що відповідач повідомляв позивача у спірний період про стан свого здоров`я, який унеможливлював виконання ним індивідуального плану навчання, однак, позивач, отримавши такі докази, здійснив відрахування відповідача з аспірантури без їх врахування.

Відповідач порушив п. 16 Положення про підготовку науково - педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 1999 року№ 309 щодо зобов`язання аспіранта, зокрема глибоко оволодівати знаннями, складати кандидатські іспити із спеціальності, іноземної мови та філософії, проходити педагогічну практику у встановлений термін захистити дисертацію або подати її спеціалізованій вченій раді.

На підставі п.22 Положення аспірант може бути відрахованим з аспірантури за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин.

Як встановлено з матеріалів справи щодо навчання відповідача сторони вчинили дії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України.

Доводи апеляційної скарги про те, що стипендія не включається до витрат на навчання аспіранта, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вартість навчання аспіранта визначена постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 року № 346 затверджено Методику розрахунку орієнтовної середньої вартості підготовки одного кваліфікованого робітника, фахівця, аспіранта, докторанта.

Відповідно до п. 3 Методики до вартості підготовки за державним замовленням одного аспіранта ураховується : оплата праці працівників, які забезпечують підготовку одного аспіранта, нарахування на оплату праці, витрати на виплату академічної стипендії, витрати на оплату комунальних послуг та енергоносіїв.

Твердження апеляційної скарги про те, що Національний університет «Києво - Могилянська академія» не є належним позивачем у справі про стягнення з відповідача коштів сплаченої стипендії на навчання в аспірантурі колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідач безпідставно намагається оспорити право закладу вищої освіти звертатися з позовом до суду щодо відшкодування витрачених на навчання аспіранта коштів.

Необгрунтованість думки відповідача щодо відсутності права закладу вищої освіти звертатися до суду у статусі позивача підтверджується Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 645/4438/16-ц.

При цьому, у Постанові Верховного суду вказано, що вищий навчальний заклад має правові підстави вимагати від випускників відшкодування витрат на навчання, оскільки є розпорядником коштів, які виділяються з бюджету для підготовки фахівців.

Відповідно до ч.1 ст.71 Закону України «Про вищу освіту», п. 10.11 Статуту фінансування Національного університету «Києво - Могилянська академія» здійснюється за рахунок коштів державного бюджету на умовах державного замовлення на оплату послуг з підготовки фахівців, наукових і науково-педагогічних кадрів та за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством.

НаУКМА є розпорядником бюджетних коштів та зі своїх рахунків перераховує стипендії здобувачам вищої освіти, зокрема, аспірантам.

Також відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності, оскільки ОСОБА_1 відрахований з аспірантури 22 грудня 2016 року, а з позовом про стягнення витрат на навчання позивач звернувся 28 листопада 2019 року, тобто в межах встановленого ст. 257 ч. 1 ЦК України трирічного строку позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді