Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/266/19
Провадження № 6/475/5/21
У Х В А Л А

25.02.2021смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Кривенко О.В.,

за участю секретаря Маташнюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця Доманівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Войтович Т.В., погоджене начальником Доманівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Багній Д.О., про примусове проникнення до житла боржника,

В С Т А Н О В И В:

24 лютого 2021 р. головний державний виконавець Доманівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Войтович Т.В. звернулася з поданням, погодженим начальником погоджене начальником Доманівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Багній Д.О., про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

У поданні головний державний виконавець зазначала, що на виконанні у Доманівському відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває зведене виконавче провадження АСВП № 59256174 від 04.06.2019 р. з виконання виконавчого листа №475/266/19 від 23.05.2019 р. виданого Доманівським районним судом Миколаївської області про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь Миколаївського обласного центру зайнятості у розмірі 5 217, 37 грн.

З метою виявлення майнового стану боржника головним державним виконавцем були зроблені запити до відповідних державних органів, з відповідей яких вбачається, що інформація про відкриті рахунки та отримані доходи боржником відсутні. На запит до реєстрів МВС встановлено, що у боржника відсутнє рухоме майно. Також, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, жодного майна за боржником не зареєстровано.

У процесі здійснення виконавчого провадження державним виконавцем направлено боржнику за місцем проживання АДРЕСА_1 постанову про відкриття виконавчого провадження та виклик державного виконавця, який було проігнорований.

20.02.2020 р. виконавцем здійснений вихід за адресою мешкання боржника АДРЕСА_1 але здійснити перевірку майнового стану боржника не вдалося за відсутності вдома.

28.09.2020 року повторним виходом за адресою мешкання боржника АДРЕСА_1 ОСОБА_1 було обіцяно сплатити борг до 05.10.2020 року про що складений акт (проте жодної проплати станом на 23.02.2021 року ненадходило).

Посилаючись на те, що боржник проживає по АДРЕСА_1 , з метою перевірки майнового стану є необхідність проникнення до

житла, у зв`язку з чим державний виконавець просить про задоволення подання та надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника.

Старший державний виконавець надала до суду заяву про розгляд подання в пиьмовому провадженні, подання підтри мала та просила задовольнити.

З урахуванням приписів ст. 439 ЦПК України, відповідно до частини 2 статті 247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні подання про надання дозволу на примусове проникнення до житла слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що н авиконанні у Доманівському відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває зведене виконавче провадження АСВП № 59256174 від 04.06.2019 р. з виконання виконавчого листа №475/266/19 від 23.05.2019 р. виданого Доманівським районним судом Миколаївської області про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь Миколаївського обласного центру зайнятості у розмірі 5 217, 37 грн.

04.06.2019 року головним державним виконавцем у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень, які надіслано боржнику для виконання та стягувачу до відома.

29.07.2009 року головним державним виконавцем на адресу боржника ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 направлено виклики щодо необхідності надання пояснення щодо невиконання вимог виконавчого документа.

Боржник на виклики державного виконавця не відреагувала.

Головним державним виконавцем вчинено запит в реєструючі установи щодо перевірки майнового стану боржника.

10.02.2021 року державним виконавцем направлено електронний запит в МВС щодо транспортного засобу зареєстрованого за боржником, в результаті чого встановлено, що зареєстровані за боржником транспортні засоби відсутні.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктивів нерухомого майна щодо суб`єктна, в результаті чого встановлено, що за боржником ОСОБА_1 . Відомості відсутні.

Відповідно до повідомлень Пенсійного фонду України № від 10.02.2021 року та № від 10.02.2021 року боржник ОСОБА_1 пенсію не отримує, за трудовими та цивільно-правовими договорами не зареєстрована.

25.09.2019 року, 24.12.2019 року та 20.02.2020 року здійснено вихід по місцю проживання боржника, а саме: АДРЕСА_1 , для перевірки майнового стану, проте здійснити перевірку не вдалося за відсутності боржника, про, що складені акти.

Відповідно до акта державного виконавця від 28.09.2020 року під час виїзду перевірки майнового стану боржника ОСОБА_1 . За адресою АДРЕСА_1 боржник до домоволодіння не пропустив та стверджував, що він проживає та зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

Дослідивши матеріали цивільної справи №475/266/19 вбачається, що згідно відомостей від 14.03.2019 року АДК Доманівського РС УДМС України в Миколаївській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не зареєстрований. Вибув с.Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області .

З довідки від 12.02.2021 року, яка знаходится в матеріалах виконавчого провадження, вбачається, що зі слів депутата ОСОБА_2 , боржник ОСОБА_1 на даний час проживає АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі

органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Під час здійснення виконавчого провадження, серед іншого, виконавець має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцем знаходження житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

З аналізу вищенаведених норм Закону вбачається, що у поданні про примусове проникнення до житла особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, повинні бути зазначені достовірні дані про наявність такого майна у приміщенні, до якого потрібно здійснити примусове проникнення. Така позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі за №678/282/16-ц.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у статті 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше, як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України передбачено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Судове рішення про надання дозволу на проникнення до житла чи іншого володіння боржника має бути вмотивованим, тобто суду мають бути надані переконливі докази того, що виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до майна, проте це не дало результатів.

Підставою для такого проникнення, як логічно випливає з аналізу наведених положень законодавства, є порушення боржником у виконавчому провадженні, встановлених статтею 19 Закону "Провиконавче провадження" обов`язків, які свідчать про ухилення особи від виконання рішення суду.

До таких обов`язків, зокрема, відноситься обов`язок допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

Обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною 1 статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року, ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції проз ахист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Державним виконавцем не наведено даних на підтвердження того, що в будинку, до якої потрібно здійснити примусове проникнення, знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Відсутній акт, складений за участі депутата та свідків (сусідів) про фактичне місце проживання боржника, а довідка складена лише зі слів депутата.

Також не надано доказів про склад осіб, що станом на даний час проживають у будинку.

Наведені обставини не дають можливості встановити доцільності та необхідності примусового проникнення у спірне приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а тому у задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 259, 260, 261, 439 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні подання головного державного виконавця Доманівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Войтович Т.В., погоджене начальником Доманівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Багній Д.О., про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 .

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Миколаївському апеляційному суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

суддя : О. В. Кривенко