РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року м. Мукачево Справа №303/6383/20

2/303/205/21

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого - судді Кость В.В.

секретаря судового засідання Немеш Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Мукачево цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Укршляхбуд»

про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.06.2019 по 29.10.2020 та моральної шкоди в розмірі 35000,00 гривень.

Як на підставу для задоволення позову позивач посилається на те, що з 23.04.2018 він звільнений з посади дорожнього робітника ТОВ «Укршляхбуд», однак відповідач не повернув йому до сьогоднішнього дня трудову книжку та не провів повного розрахунку.

Позивач заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не висловив.

Відповідач надіслав до суду відзив на позов, у якому висловив свою незгоду з позовними вимогами позивача з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість, оскільки спір між сторонами вирішений в іншому судовому процесі. Також відповідач наголосив на тому, що розрахунок з позивачем проведений у повному обсязі. Повернута також і трудова книжка.

На підставі частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України судовий розгляд справи проведено на підставі наявних у ній матеріалів.

Ухвалами суду від 29 грудня 2020 року та від 4 лютого 2021 року залишено без розгляду заяви позивача про збільшення позовних вимог.

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує таке.

У рішенні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 лютого 2019 року по справі 303/3122/18 (а.с. 7-11, надалі - Рішення), яке набуло законної сили 7 липня 2020 року, констатовано, що ОСОБА_1 01.06.2017 року був прийнятий на роботу у ТОВ «Укршляхбуд» на посаду дорожнього робітника.

На підставі Рішення було зобов`язано ТОВ «Укршляхбуд» видати ОСОБА_1 належно оформлену трудову книжку, з присудженням до стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі, компенсацію за невикористані щорічні відпустки, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, вихідну допомогу та моральну шкоду.

Згідно з рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 вересня 2019 року по справі №303/3816/19 (а.с. 12-17, надалі Рішення 1) визнано незаконними та скасовано накази № 28-К від 27 грудня 2017 року, № 9-К від 19 квітня 2018 року та № 10-К від 07 травня 2018 року, директора ТОВ «Укршляхбуд» про прийняття на роботу на посаду дорожнього працівника та звільнення ОСОБА_1 з роботи за власним бажанням по ст. 38 КУпП України, збов`язано ТОВ «Укршляхбуд» внести відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_1 , а саме видати наказ про зміну дати і формування причини звільнення, зазначивши в наказі про звільнення та в трудовій книжці «Звільнити ОСОБА_1 з 23.04.2018 року із займаної роботи за власним бажанням, у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю, ч. 3 ст. 38 КЗпП України», стягнуто з ТОВ «Укршляхбуд» на користь ОСОБА_1 середній заробіток на період з 15.02.2019 року по 10.06.2019 року у розмірі 20 930,00 грн. та моральну шкоду в сумі 5000,00 грн.

Рішенння 1 набуло законно сили 05.11.2019. Видано виконавчі листи.

Відповідно до частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини щодо перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем, не проведення повного розрахунку, не підлягають доказуванню у справі, яка розглядається, оскільки мають преюдиційне значення.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути з відповідача суму 92456,00 грн. середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку за період з 10.06.2019 по 29.10.2020 та моральну шкоду.

Приймаючи до уваги вищевказані обставини справи суд виходить з того, що згідно зі ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.96 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано, що суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Частинами четвертою та сьомою ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Із зазначеними положеннями Основного Закону у повній мірі кореспондуються і приписи частини першої ст. 2 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що право громадян України на працю - це право на одержання роботи з оплатою праці.

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (частина перша ст. 115 Кодексу законів про працю України).

Також і частиною першою ст. 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

У відповідності з частиною першою ст. 24 названого вище Закону заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частина перша ст. 116 Кодексу законів про працю України місить нормативне правило, згідно з яким, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Разом з тим, частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (частина 2 статті 117 Кодексу законів про працю України).

Приймаючи вищевказані фактичні обставини по справі на предмет їх відповідності зазначеним судом положенням чинного законодавства, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку щодо своєчасного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави ля висновку, що обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У відповідності зі ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З Рішення та Рішення 1 судом встановлено, що середній заробіток позивача з урахуванням мінімальної заробітної плати становить 182 гривні в день.

Таким чином, середній заробіток за період з 10.06.2019 року по 29.10.2020 (508 днів) з урахуванням мінімальної заробітної плати (182 грн. за день) становить 92456,00 гривень (182 грн. х на 508 днів).

Відповідачем вищевказані фактичні дані щодо суми заборгованості та періоду розрахунку не спростовані.

Натомість, з наданої відповідачем платіжної вимоги від 18 листопада 2020 року №63307358/1 вбачається, що на виконання Рішення ТОВ «УКРШЛЯХБУД» лише 18.11.2020 сплатило позивачу суму 110260,74 грн., а трудова книжка повернута йому тільки 27.01.2021, а період стягнення за предметом позову заявлений до 29.10.2020.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, то така підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Судом встановлено, що позивач з відповідачем з 01.06.2017 року перебували у трудових відносинах. Станом на 29.10.2020 відповідач не видав ОСОБА_1 належно оформлену трудову книжку та не провів з ним повного розрахунку і виплату всіх сум, належних останньому, чим порушив трудові права позивача та завдав йому моральної шкоди.

Дані висновки суду ТОВ «Укршляхбуд» не спростовані.

Затримка виплати заробітної плати і не проведення розрахунку при звільненні є порушення законних прав позивача на отримання оплати за свою працю, яка сталась з вини підприємства. Відсутність грошових коштів позбавляє особу на належне забезпечення своєї життєдіяльності, змінює спосіб його життя, вимагає докладати додаткові зусилля для влаштування свого побуту.

Враховуючи характер і тривалість страждань позивача, конкретні обставини по справі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у сумі 5000,00 грн.

Судом встановлено, що внаслідок порушення відповідачем трудових прав, позивачу завдано моральні страждання, що полягали у зміні звичного укладу його життя, а тому він має право на відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, моральна шкода, заподіяна затримкою проведення повного розрахунку та видачею трудової книжки підлягає відшкодуванню відповідачем, як особою з вини якої вона завдана, з урахуванням суті позовних вимог, доведеності позивачем заподіяних йому моральних страждань, а також з урахуванням вимоги розумності, виваженості та справедливості, у межах вищевказаної суми.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню суму 92456,00 гривень середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 10.06.2019 по 29.10.2020 та 5000,00 гривень моральної шкоди.

За таких обставин справи, приймаючи до уваги регламентовані законодавством України положення щодо необхідності захисту трудових прав громадян, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

На підставі наведеного та керуючись статтями 8, 19, 55, 124, 129, 1291 Конституції України, статтями ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 76-81, 259, 263-265, 273, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Укршляхбуд» на користь ОСОБА_1 суму 97456,00 (дев`яносто сім тисяч чотириста п`ятдесят шість гривень) гривень (в т.ч. 92456,00 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.06.2019 по 29.10.2020; 5000,00 грн. - моральна шкода).

3. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної сплати за один місяць.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

6. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укршляхбуд» (20094, м. Київ, вул. Магнітогорська, 1/710, ).

Суддя В.В. Кость