Справа № 226/3403/21
Провадження №2/226/985/2021
РІШЕННЯ

іменем України

14.12.2021 місто Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Салькової В.С.,

за участю секретаря судового засідання Козлової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції і вимоги позивача.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом до відповідача ПрАТ «ШУ «Покровське», в обґрунтування якого вказав, що з 01.03.2004 по 27.01.2019 він працював у відповідача прохідником 5 розряду з повним робочим днем у шахті і був звільнений за п.2 ст.40 КЗпП України через виявлену невідповідність займаній посаді за станом здоров`я. 25.05.2021 йому вперше встановлено професійне захворювання: хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч у стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг; пневмоконіоз ЛН І-ІІ ступеню.

11.06.2021 складено акт форми П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, за яким причинами його виникнення стала тривала робота у шкідливих підземних умовах під впливом негативних виробничих факторів.

Загальний стаж його роботи у підземних умовах під впливом негативних факторів складає 19 років 06 місяців 11 днів, з них 14 років 10 місяців 27 днів він працював у відповідача.

19.08.2021 йому встановлено ІІІ групу інвалідності за профзахворюванням та 65% втрати працездатності довічно: 40% внаслідок хронічної радикулопатія та 25% внаслідок пневмоконіоз. Рекомендоване медикаментозне і санаторно-курортне лікування за профзахворюванням, носіння корсету, диспансерне спостереження невролога та терапевта.

Внаслідок професійного захворювання, як вказує позивач, йому завдано моральну шкоду, яка полягає у фізичних і душевних стражданнях через незворотність втрати працездатності, неможливість продовження професійної діяльності та ведення активного способу життя, необхідність реабілітації та лікування. Це впливає на його звичний життєвий уклад, призводить до психологічного дискомфорту і вимагає додаткових зусиль для організації життя. Позивача переслідує фізичний біль, через істотні зміни у житті погіршилися взаємовідносини з близькими та знайомими, втрата роботи і заробітку його морально пригнічує, значний час витрачається ним на лікування. У зв`язку з цим просить стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування моральної шкоди 90000,00 гривень.

ІІ. Позиції, заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач до судового засідання не з`явився, про час та місце справи повідомлений належним чином, в позовній заяві зазначив про розгляд справи без його участі.

В наданому відповідачем відзиві представник відповідача ОСОБА_2 вказала, що позовні вимоги є необґрунтованими і такими, ще не підлягають задоволенню. Відповідач не приховував тяжкості і шкідливості технологічного процесу, а позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці, усвідомлюючи можливість ушкодження здоров`я та користуючись скороченням тривалості робочого часу за роботу у шкідливих і небезпечних умовах, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці у підвищеному розмірі та іншими пільгами і компенсаціями. Оскільки позивач вказує, що хворів і лікувався давно, вважає, що він свідомо не повідомляв відповідача про необхідність його переведення на іншу менш шкідливу або менш важку роботу через погіршення стану здоров`я; не заявляв про порушення відповідачем умов його праці. Позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди, понесення ним витрат на відновлення психологічного стану, стану здоров`я. Продовжуючи працювати за наявності хвороб, позивач навмисно сприяв розвиненню свого професійного захворювання та збільшенню шкоди для здоров`я, чим допустив порушення ст.14 Закону України «Про охорону праці», за що має нести безпосередню відповідальність. ОСОБА_1 не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена моральна шкода, не доведений склад правопорушення в діях, наявність вини підприємства у виникненні професійного захворювання, а також не наведено розрахунку відшкодування моральної шкоди. Права на працю позивач не позбавлений, оскільки йому встановлено ІІІ групу інвалідності, яка дозволяє провадити різні види трудової діяльності за певних умов. Вважає, що заявлена сума у 90000 грн є завищеною та не відповідає вимогам розумності і справедливості, просила суд в разі вирішення справи на користь позивача врахувати положення Податкового кодексу України щодо оподаткування суми моральної шкоди та вимоги процесуального закону щодо розподілу судових витрат.

Клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

16.11.2021 ухвалою суду відкрите спрощене позовне провадження у даній справі, розгляд якої по суті призначено на 14.12.2021. Відповідачеві запропоновано подати суду відзив на позовну заяву, який надійшов до суду 02.12.2021.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.03.2004 по 27.01.2019 працював ВАТ «Вугільна компанія» «Шахта «Красноармійська-Західна №1» (в подальшому найменування змінювалося на ВАТ «Шахтоуправління «Покровське»; ВАТ «Вугільна компанія» Шахта «Красноармійська-Західна №1»; ПАТ «Шахтоуправління «Покровське»; ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське») на посадах гірничого робітника підземного, учня прохідника підземного, прохідника підземного, 27.01.2019 був звільнений за п.2 ст.40 КЗпП України через виявлену невідповідність займаній посаді за станом здоров`я наказом №196ок від 28.01.2019 (а.с.7-9).

Згідно з медичним висновком №18/540 від 25.05.2021 Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання у ОСОБА_1 встановлені вперше професійні захворювання: хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч у стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг; пневмоконіоз ЛН І-ІІ ступеню (а.с.22). Про наявність та перебіг вказаних захворювань позивача свідчать і інші досліджені судом медичні документи: виписки та витяг з медичної карти, виписний епікриз, результати проведених досліджень, тощо (а.с.16-21, 23-38).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 11.06.2021 за формою П-4 встановлено, що професійне захворювання ОСОБА_1 (хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч у стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг; пневмоконіоз ЛН І-ІІ ступеню) виникло у зв`язку із тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів фізичне навантаження, робоча поза, вимушені нахили корпусу, пил. Причиною виникнення хронічного професійного захворювання є пил переважно фіброгенної дії, важкість праці, виробничий шум, перебування у робочій позі та нахили корпусу понад нормативні значення часу. Осіб, що порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, встановити не стало можливим (а.с.10-13).

19.08.2021 ОСОБА_1 за наслідками огляду медико-соціальною комісією встановлено первинно з 17.08.2021 ІІІ групу інвалідності безстроково та сукупно 65% втрати працездатності за професійним захворюванням (40% за хронічною радикулопатією та 25% за пневмоконіозом). Також виявлені протипоказання до важкої фізичної праці та роботи у підземних умовах, вказано на потребу у медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, носінні корсету, спостереження лікарів невролога та терапевта (а.с.14-15).

V. Оцінка суду.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України, життя і здоров`я людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

На всіх підприємствах, в установах, організаціях згідно з положеннями ст.153 КЗпП України повинні створюватися безпечні і нешкідливі умови праці. При цьому забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається виключно на власника або уповноважений ним орган. Ця норма закону корелюється з нормою, викладеною у ст.13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якої роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому частина друга ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується, зокрема, незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Статтею ст.38 Гірничого Закону України до обов`язків гірничого підприємства віднесене й відшкодування шкоди, завданої фізичній особі.

Як вбачається зі змісту ч.1 ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Суд вважає, що позивачеві дійсно заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок професійних захворювань він зазнавав фізичного болю, страждань, втратив 65% своєї працездатності, що суттєво змінило звичний уклад його життя.

Доводи відповідача, викладені у відзиві, щодо недоведення ОСОБА_1 факту спричинення йому моральної шкоди відповідачем, щодо несення ним витрат на відновлення свого стану, ненадання обґрунтованого розрахунку моральної шкоди тощо суд до уваги не бере, оскільки це не спростовує факту ушкодження здоров`я позивача та виникнення у відповідача обов`язку у відповідності до положень ч.2 ст.1167 ЦК України відшкодувати шкоду, завдану ушкодженням здоров`я працівника.

Отже, вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди є правомірними та підлягають задоволенню. Щодо визначення розміру відшкодування, суд вважає, що вимога позивача про стягнення 90000,00 гривень має бути задоволена частково.

За роз`ясненнями п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 з подальшими змінами, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеню вини відповідача та інших обставин.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 суд враховує характер правопорушення, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини підприємства, що завдало моральну шкоду, істотність вимушених змін у способі життя позивача та інші обставини, які мають вагоме значення, в тому числі, наслідки втрати працездатності позивачем, стан його здоров`я на теперішній час та медичні рекомендації, додержання яких тягне за собою внесення коректив у звичайний спосіб життя позивача; а також те, що що більшу частину свого стажу роботи у підземних умовах позивач набув, працюючи саме у відповідача, який був зобов`язаний забезпечити працівникові належні умови праці. З іншого боку слід зауважити, що усвідомлення позивачем погіршення стану свого здоров`я щонайменш з 2017 року, наявність рекомендацій лікаря про виключення фізичних навантажень у виписках із медичної карти позивача за 2018-2021 роки і одночасне продовження ним роботи у важких шкідливих умовах так само береться до уваги судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди.

Виходячи з викладеного вище та керуючись засадами розумності і справедливості, суд вважає, що на користь позивача має бути стягнено 32500,00 гривень у відшкодування моральної шкоди.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

В силу ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 327,88 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2,5,10-13,34,141,258-259,265,274,352,354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (85300, Донецька область, м. Покровськ, пл. Шибанкова, 1а, код за ) про відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 у відшкодування завданої професійним захворюванням моральної шкоди 32500,00 (тридцять дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп. без урахування обов`язкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь держави судовий збір у розмірі 327 (триста двадцять сім) грн 88 коп.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене 17.12.2021.

Суддя: В.С. Салькова