Справа № 296/1588/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

законного представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_2 - адвоката Кирилюка В.Л.,

представника відповідача - адвоката Налапко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року законний представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 16028,67 грн. матеріальної та 150000,00 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначає, що 21.10.2017 року близько 08.00 год. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем ИЖ-2715, н.з. НОМЕР_1 , здійснюючи рух заднім ходом допустила наїзд на пішохода ОСОБА_1 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді: перелому правої ключиці зі зміщенням кісткових уламків на 1/2 ширину кості, переломів VI, VII, VIII ребер справа по середній підшкірній лінії з невеликим зрушенням уламків, підшкірного крововиливу волосяної частини голови, струсу мозку.

Вказує, що після дорожньо-транспортної пригоди за висновками лікарів у ОСОБА_1 було діаностовано наслідки закритої черепно-мозкової травми у вигляді післятавматичного тривожного депресивного розладу. Через наявні розлади психіки ОСОБА_1 перебувала на лікуванні у Житомирській обласній психіатричній лікарні №1, де у неї було діаностовано: галюцинаційно-маячний розлад органічного (постравматичного) ураження головного мозку з атиповими епілептиформними розладами в анамнезі, кататонічними включеннями. В подальшому ОСОБА_1 була оглянута лікарями-психіатрами та згідно висновку була направлена на спеціалізовану (психіатричну) МСЕК, де 13.02.2019 р. була визнана інвалідом 1-ї А групи довічно та ще й з вказівкою, що потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №211-2020 від 18.08.2020 вказано, що «...не виключно, що діагноз струсу головного мозку, який був встановлений при повторному надходженні в травматологічне відділення, а в подальшому підтверджений у висновках судово-медичних експертів, а також стресова ситуація, яка була пов`язана з ДТП, могли вплинути на психічний стан ОСОБА_1 та спровокувати досить швидкий розвиток у неї психічних порушень на фоні судинної патології головного мозку у вигляді судинного слабоумства зі схильністю прогредієнтності, яке спочатку супроводжується психотичними розладами у вигляді маячні та галюцинацій, а на теперішній час проявляється вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням на фоні вираженої емоційно-вольової нестійкості, що заважає підекспертній самостійно існувати. Під час даного огляду у ОСОБА_1 виявлені клінічні ознаки вираженого слабоумства судинного ґенезу з порушенням психіки, у вигляді галюцинаційно-маячного синдрому в анамнезі, саме грубого зниження пам`яті та інтелекту, повної дезорієнтації в часі, місці перебування, особистості, вираження змін з боку мислення, уповільнення його темпу, психомоторної загальмованості. Крім цього, у ОСОБА_1 відмічається емоційна неадекватність, лабільність, плаксивість, нетримання емоцій, ознаки активного негативізму, зниження вольового контролю поведінки та вольових спонукань, порушення спроможності до самостійного існування, в зв`язку з чим потребує постійного стороннього догляду та нагляду. Дані клінічні ознаки відповідають критерії шифру F01.84 міжнародної класифікації хвороб 10-го перегляду. Ступінь наявного у ОСОБА_1 слабоумства настільки виражена, що позбавляє її здатності на даний час усвідомлювати значення своїх дій та керуватися ними...».

Зауважила, що до дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 була абсолютно здоровою людиною, мала роботу, вела здоровий спосіб життя, мала життєві плани і не страждала симптомами розладу психіки.

У зв`язку з отриманням описаних тілесних ушкоджень, позивач проходила лікування, через що виникла необхідність придбання ліків і лікарських засобів. Стверджує, що на придбання вказаних засобів нею було витрачено 16028,67 грн, що підтверджується фіскальними чеками та квитанціями до прибуткового касового ордеру.

Також стверджує, що згаданим злочином їй було завдано моральної шкоди, що полягала в тому, що внаслідок нанесених тілесних ушкоджень, стресової ситуації, яка була пов`язана із ДТП, у ОСОБА_1 було спровоковано досить швидкий розвиток психічних порушень на фоні судинної патології головного мозку у вигляді судинного слабоумства зі схильністю прогредієнтності, яке спочатку супроводжується психотичними розладами у вигляді маячні та галюцинацій, а на теперішній час проявляється вираження інтелектуально-мнестичним зниженням на фоні вираженої емоційно-вольової нестійкості, що заважає підекспертній самостійно існувати. Після ДТП потерпіла ОСОБА_1 була визнана інвалідом 1-ої А групи довічно та ще й з вказівкою, що потребує постійного стороннього догляду.

Завдану їй моральну шкоду позивач оцінила у 150 000 грн.

Зазначає, що обвинувачена у добровільному порядку не відшкодувала їй моральну і матеріальну шкоду, а цивільний позов залишено судом без розгляду через закриття кримінального провадження.

У цілому позивач просила стягнути з відповідача 16028,67 грн. матеріальної шкоди та 150 000 грн моральної шкоди.

Ухвалою судді від 24 березня 2021 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

13 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

21 липня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача адвокат Налапко М.М. вказав, що з частини касових чеків вбачається, що придбано ліки та інше майно, яке не має стосунку до спричиненого відповідачем позивачу тілесного ушкодження у вигляді перелому ключиці, а відноситься до захворювань, які були у позивача до часу вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Згідно початкових медичних даних від 21.10.2017 та 27.10.2017, у потерпілої був виявлений лише закритий перелом без зміщення правої ключиці, який є самим легшим з переломів. Такі ж тілесні ушкодження зазначені і у висновку експерта від 03.11.2017 № 2364. Супутні захворювання у потерпілої: ішемічна хвороба серця, кардіосклероз атеросклеротичний, гіпертонічна хвороба 2 ступені. 27.10.2017 при виписці з лікувальної установи потерпілій були приписані ліки: омез, біфрен, бетагіс, ларфікс, ламіприл,мазь кеторол. Проте, чимало лікарських препаратів придбано для лікування від артеріального тиску, який був у потерпілої і до ДТП; заспокійливі засоби. Так, 22.11.2017 придбано каптопрес на суму 23,99 грн., 23.11.2017 - лізиноприл на суму 4,72 грн., 24.11.2017 - тиара трио на суму 26,70 грн. тощо від тиску. 10.11.2017 придбано аспірин кардіо - антитормботичний засіб для профілактики інфаркту міокарда та інсульту на суму 115,50 грн. Відсутні назви препаратів або неповний перелік у чеках: за 09.11.2017 на суму 29,80 грн.; за 01.11.2017 на суму 114 грн.; за 27.10.2017 на суму 53,90 грн.; за 31.10.2017 на суму 64,75 грн.; за 16.03.2018 на суму 748,38 грн. Відсутні підтверджуючі документи за томографію на суму 350 грн.; УЗД на суму 150 грн.; аналіз крові на суму 50 грн. Не відповідає дійсності зазначений у позові факт того, що ОСОБА_3 не вчинила жодних дій на принаймі часткове відшкодування витрат на лікування, оскільки відповідач придбала ліки на суму 3000 грн. Відповідач визнає матеріальні вимоги позивача лише у розмірі дійсної спричиненої матеріальної шкоди. Стосовно стягнення моральної шкоди у сумі 150 000 грн, то дана сума є не співрозмірною як з характером злочину, який є необережним злочином невеликої тяжкості, так і з наслідками даного злочину, які не є тяжкими.

Не відповідає дійсності твердження позивача про те, що перелом ключиці потягнув за собою психічне захворювання позивача, так як належними доказами це не підтверджено. Відповідач визнає моральну шкоду у сумі 10 000 грн., яка є достатньою для відшкодування моральної шкоди у повному розмірі (а.с. 130-131).

Законний представник позивача та представник в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити за наведених у ньому підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, вказав про часткове визнання позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди у сумі 10 000 грн. Заперечив доведеність причинно-наслідкового зв`язку між отриманими позивачем травмами в результаті ДТП та подальшої її психічної хвороби.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, оглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження №296/10201/17, які містять оригінали документів, копії яких долучені до матеріалів даної цивільної справи, суд дійшов наступного висновку.

З обвинувального акту у кримінальному провадженні №0005605 за ч.1 ст. 286 КК України та ухвали Корольовського районного суду міста Житомира від 21.12.2020р. у справі №296/10201/17 вбачається, що 21.10.2017 року близько 08.00 год. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем ИЖ-2715, н.з. НОМЕР_1 , здійснюючи рух заднім ходом на території, що розташована поблизу будинку АДРЕСА_1 допустила наїзд на пішохода ОСОБА_1 (а.с. 7-12).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді: перелому правої ключиці зі зміщенням кісткових уламків на 1/2 ширину кості, переломів VI, VII, VIII ребер справа по середній підшкірній лінії з невеликим зрушенням уламків, підшкірного крововиливу волосяної частини голови, струсу мозку, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Ухвалою Корольовського районного суду міста Житомира від 21 грудня 2020 року звільнено ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 286 КК України, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов представника потерпілої до обвинуваченої ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

У тексті ухвали суд зазначив, що потерпіла має право на звернення з вказаним позовом у порядку цивільного судочинства.

Також з вищевказаної ухвали вбачається, що під час судового розгляду захисником обвинуваченої було заявлено клопотання про звільнення обвинуваченої ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України на підставі ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

ОСОБА_3 повністю підтримала клопотання свого захисника щодо її звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.

З ухвали також вбачається, що представник потерпілої заперечувала щодо клопотання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.

Розглядаючи вказану позовну заяву суд виходить з того, що згідно положень постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі встановлення судом вчинення відповідачем суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину.

Суд зазначає, що закон не пов`язує можливість застосування правил ч.1 ст.49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, та те, що обвинувачений цілком розуміє свої права, визначені ч.3 ст.285 КПК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, а також наслідки закриття кримінального провадження з цієї підстави та бажає бути звільненим від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Таким чином, законодавство не вимагає від обвинуваченого визнання своєї вини у вчиненні злочину при вирішенні судом питання про звільнення від кримінальної відповідальності.

Отже вбачається, що за наявності згоди ОСОБА_3 суд у кримінальній справі прийшов до висновку про необхідність звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності за вчинення суспільно - небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.286 КК України у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" зазначено, що "…звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України… Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 44 КК, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування."

З урахуванням положень п. 2 вищезгаданої постанови для звільнення від кримінальної відповідальності закон вимагає лише згоди обвинуваченого на таку підставу для закриття кримінального провадження.

У свою чергу, відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-автотехнічної експертизи Житомирського відділення КНДІСЕ №1100/17-25 від 08.11.2017 року вказано наступне. 1. Технічна можливість у водія ОСОБА_3 полягала лише у чіткому виконанні ним вимог пунктів 2.3.б), 10.1. та 10.9. Правил дорожнього руху України, для чого перешкод технічного характеру не вбачається (задовільні дорожні умови, технічно справний транспортний засіб). 2. В даній дорожній обстановці, при заданих вихідних даних, пішохід ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог розділу 4 «обов`язки і права пішохода» Правил дорожнього руху України. Для регламентації та оцінки дій пішохода ОСОБА_1 вимогам розділу 4 «обов`язки і права пішохода» Правил дорожнього руху України, спеціальні пізнання в галузі автотехнічної експертизи не потрібні і дане питання може бути вирішено слідством з урахуванням дорожньої обстановки на місці пригоди та висновків даної експертизи. 3. В даній дорожній обстановці водій автомобіля ИЖ 2715 р/н НОМЕР_1 ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог пп. 2.3.б), 10.1. та 10.9. Правил дорожнього руху України. Виходячи з механізму розвитку даної дорожньо-транспортної пригоди, технічної точки зору, в діях водія автомобіля ИЖ 2715 р/н НОМЕР_1 ОСОБА_3 вбачається невідповідність вимогам вищезазначених пунктів Правил дорожнього руху України. 4. З технічної точки зору та згідно проведеного дослідження причин створення аварійної обстановки й виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, в наведених умовах дорожнього руху, слід вважати невідповідність дій водія ОСОБА_3 технічним вимогам пунктів Правил дорожнього руху України (а.с.66-71).

Згідно висновку експерта Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №3/1080 від 18.12.2017 року вказано, що на момент ДТП, робоча гальмівна система автомобіля ИЖ 2715 р/н НОМЕР_1 знаходилася в технічно працездатному стані. На момент ДТП, рульове керування автомобіля ИЖ 2715 р/н НОМЕР_1 знаходилося в технічно працездатному стані. На момент огляду та відповідно на момент ДТП, ходова частина автомобіля ИЖ 2715 р/н НОМЕР_1 , не відповідача вимогам пп.31.1,31.4.5 (в) ПДП України, та знаходилась в технічно працездатному стані. В процесі дослідження технічного стану автомобіля ИЖ 2715 р/н НОМЕР_1 не встановлено яких-небудь характерних ознак раптової відмови або технічних непрацездатностей систем, вузлів, агрегатів і деталей, що впливають на безпеку дорожнього руху, які могли б знаходилися в прямому причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної дорожньо-транспортної події (а.с. 72-79).

Таким чином, суд дійшов висновку про існування причинного зв`язку між шкодою, завданою ОСОБА_1 , і протиправним діянням заподіювача ОСОБА_3 та вини останньої в її заподіянні.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частина друга цієї статті визначає, що збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Статтею 1195 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Специфіка відшкодування завданої здоров`ю шкоди полягає в тому, що об`єктом відшкодування є не сама зазначена шкода, а майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо в потерпілого у зв`язку з ушкодженням здоров`я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до частини четвертої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Додаткові витрати потерпілих, на яких дія цього Закону не поширюється (потреба в них та їх тривалість мають підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи), підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду.

При вирішенні таких вимог судам належить виходити з того, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

У виписці із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №12149 КУ «Центральна міська лікарня №1» вказано, що бригадою ШМД ОСОБА_1 була доставлена в травмпункт, та госпіталізована в травматологічне відділення, де знаходилась з 21.10.2017 року по 27.10.2017 року. ОСОБА_1 було встановлено основне захворювання: закритий перелом середньої третини правої ключиці допустимим звіщенням; закритий перелом VI ребра справа; забій правої молочної залози; ЗЧМТ; струс головного мозку та супутні захворювання: ХІХС, постінфарктний кардіосклероз з артеріальною гіпертензією СН ІІ А (а.с.50).

Згідно з висновком експерта Бюро судово-медичних експертиз Житомирської обласної ради Короткевич Л.В. від 03.11.2017 року, у ОСОБА_1 виявлене тілесне ушкодження у вигляді перелому правої ключиці без зміщення кісткових відломків, підшкірного крововиливу волосяної частини голови. Дані тілесні ушкодження в своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я могли виникнути в термін та за обставин, вказаних в постанові про призначення судової медичної експертизи (а.с.64,65).

Відповідно до висновку експерта Бюро судово-медичних експертиз Житомирської обласної ради від 30.11.2017 року, у ОСОБА_1 виявлено закриту черепно-мозкову травму у вигляді підшкірної гематоми в тім`яній ділянці справа, струсу головного мозку, яка відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я; закриту тупу травму грудної клітки у вигляді забою правої легені, переломів 6,7,8 ребер справа, яка відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я; закритий перелом правої ключиці (зовнішньої її третини-плечового кінця), який відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Вищевказані тілесні ушкодження у гр. ОСОБА_1 утворилися від дії тупих твердих предметів, не виключено в термін та за обставин, вказаних в постанові про призначення судово-медичної експертизи (а.с. 84-86).

У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_1 перебувала на лікарняному у періоди з 09.11.2017 по 15.11.2017, що підтверджується листом непрацездатності №074753 (а.с.50).

Відповідно до консультативного висновку спеціаліста КУ «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» від 05.02.2018 року ОСОБА_1 було встановлено наступний діазгоз: зрощений перелом правої ключиці. Післятравматична контрактура правого плечового суглобу. Остреоаптроз правого плечового та ключового акреміального суглобів, тендініт сухожилків ротачорної манжети правого плеча. Виражене порушення функцій правого плечового суглобу (а.с.47).

В період з 16 березня 2018 року по 23 березня 2018 року знаходилася на стаціонарному лікуванні в КУ Центральна міська лікарня №1 (терапевтичне відділення №1), що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №3461 (а.с.51-52).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №211-2020 від 18.08.2020 зазначено, що ОСОБА_1 на даний час виявляє клінічні ознаки вираженого слабоумства, судинного генезу з порушенням психіки, у вигляді галюцинаційно-маячний синдром в анамнезі, Дані клінічні ознаки відповідають критеріям шифру F01.84 міжнародної класифікації хвороб 10-го перегляду (а.с. 92-96).

Згідно довідок Житомирської обласної психіатричної лікарні №1 ОСОБА_1 знаходилася на стаціонарному лікування в Житомирській обласній психіатричній лікарні №1 (а.с.54,55,56,57,87).

У листі Житомирської обласної психіатричної лікарні №1 від 11.09.2018 року №1766 адресованому на запит суду вказано, що ОСОБА_1 перебувала на лікуванні з діагнозом: стійкий галюцинаторно-параноідний розлад із кататонічними включеннями внаслідок органічного (перенесеної черепно-мозкової травми, судинного) ураження головного мозку із рідкими атиповими епілептиформними нападками по анамнезу, з вираженими змінами особистості за органічним типом, вираженою деменцією та повною соціально-трудового дезадаптацією (а.с.91).

У листі Житомирської обласної психіатричної лікарні №1 від 21.09.2018 року №4850 адресованому на запит суду вказано, що ОСОБА_1 перебувала на лікуванні з діагнозом: галюцинаторно-маячний розлад із кататонічними включеннями внаслідок органічного (перенесеної черепно-мозкової травми) ураження головного мозку із атиповими епілептиформними нападками (а.с.58).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 24.04.2020р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 - недієздатною. ОСОБА_2 призначено опікуном над недієздатною матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 13-16).

Вбачається, що в підтвердження заявлених позовних про стягнення суму 16028,67 грн. матеріальної шкоди у виді понесених витрат на лікування позивача, представником надано суду документи, а саме фіскальні чеки та квитанції до прибуткового касового ордеру.

Разом з тим, дослідивши надані докази суд дійшов висновку про документальну доведеність вимог позивача про відшкодування понесених витрат на ліки, медичні препарати та допоміжні матеріали у розмірі 14467,84 грн., які були придбані для лікування позивачки після ДТП.

Щодо фіскальних чеків від 09.11.2017 на суму 29 грн. 80 коп., від 01.11.2017 на суму 114 грн. 00 коп., від 27.10.2017 на суму 53 грн. 90 коп., від 31.10.2017 на суму 64 грн. 75 коп. та від 16.03.2018 на суму 748 грн. 38 коп., із їх копії взагалі не зрозуміло що придбавалось, вказаний чек є нечетабельний, тому не може вважатись належним доказом у справі.

Щодо томографії на суму 350,00 грн. УЗД на суму 150 грн. та аналіз крові на суму 50 грн., то в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження понесених витрат (квитанції, чеки або інші платіжні документи).

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана позивачу, в розмірі 14467,84 грн.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє стверджувати, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди,; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Положеннями ч. 1 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України). Справедливістю є оптимальний баланс інтересів осіб, з урахуванням засад розумності і добросовісності.

Справедливість механізму відшкодування моральної шкоди передбачає надання права на застосування зазначеного способу захисту цивільних прав і інтересів у випадках, коли з огляду на суть порушених немайнових прав застосування всіх інших засобів юридичного впливу не забезпечує мінімізації завданих особі немайнових витрат ефективніше, ніж таке відшкодування моральної шкоди.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав.

Моральна шкода полягає фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Ураховуючи наведене, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з того, що позивач безсумнівно зазнала моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями в результаті отриманих травм середнього ступеня тяжкості, тривалим лікуванням та реабілітацією, відсутністю допомоги зі сторони відповідачки, зміною в її житті. Хоча у висновку судово-психіатричної експертизи від 18.08.2020р. не встановлено, що вперше зафіксовані розлади психіки у позивачки були пов`язані з травмою, яку вона отримала внаслідок ДТП 21.10.2017р., однак експертизою не виключається, що діагноз струсу мозку, а також стресова ситуація, яка була пов`язана з ДТП, могли вплинути на психічний стан ОСОБА_1 та спровокувати досить швидкий розвиток у неї психічних порушень, що позбавило здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, спричинило потребу у постійному сторонньому догляді та нагляді.

Однак, виходячи з принципу розумності і справедливості суд вважає, що обґрунтовано заявленим розміром у відшкодування завданої позивачці моральної шкоди є 100 000 грн, які підлягають стягненню з відповідачки.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 14467,84грн. на відшкодування завданої матеріальної шкоди та 100000грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Суд, керуючись статтями 23, 1166, 1167, 1192 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь законного представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 14467,84 грн. на відшкодування завданої матеріальної шкоди та 100000 (сто тисяч) грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 1144, 68 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в особі законного представника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Житомирським РВ УМВС України в Житомирській області 29.05.2002 року.

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 02.12.2021.