ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9411/21 Справа № 206/1755/21 Суддя у 1-й інстанції - Маштак К. С. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді - Деркач Н.М.,

суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,

за участю секретаря - Усик А.Д.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с. 1-71).

В обґрунтування своїх позовних вимог Банк посилавсь на те, що відповідач звернувся до установи з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим, підписав заяву № б/н від 11 січня 2011 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок у розмірі 9000, 00 грн, який у подальшому збільшився до 26 500 грн (а.с 34)

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти, тоді як, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом відповідно до умов Договору.

Станом на 31.03.2021 року заборгованість відповідача перед позивачем, за наданою Банком довідкою становить 32 563, 46 грн, яка складається з наступного: 32 563,46 заборгованість за тілом кредиту, у т.ч- 54,96 заборгованість за поточним тілом кредиту; 32 508, 50 заборгованість за простроченим тілом кредита (а.с 3, зворотна сторона).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2021 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ ПриватБанк відмовлено (а.с 99-105).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач АТ КБ ПриватБанк звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с 162-166)

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору, зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача повної суми заборгованості тощо (а.с 162-166).

Відповідач скористався своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом. У ній він просить врахувати відзив під час розгляду справи, залишити рішення суду першої інстанції без змін та відмовити у задоволенні апеляційної скарги АТ КБ ПриватБанк.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З наявних у справі матеріалах, судом встановлено, що 11 січня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно умов якого відповідач отримав кредит, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 33).6

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна (а.с 37) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 38-62).

Відповідно до наданого Банком розрахунку, заборгованість відповідача перед позивачем становить 32 563, 46 грн, яка складається з наступного: 32 563,46 заборгованість за тілом кредиту, у т.ч- 54,96 заборгованість за поточним тілом кредиту; 32 508, 50 заборгованість за простроченим тілом кредита (а.с 3, зворотна сторона).

Аналізуючи спірні правовідносини та наявні у матеріалах справи докази, надані Банком,колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч 1, 2 ст статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони і якщо він підписаний стороною (сторонами).

За змістом ст.ст 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ч.ч 1, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції у частині безпідставності стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором виходячи з наступного.

Вказана анкета-заява від 11.01.2011 року не містить умов щодо розміру тіла кредиту (кредитного ліміту), строку дії кредитного договору, розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом, відповідальності за невиконання умов кредитування, умов надання та тарифами Банку, у ньому наявні лише персональні дані відповідача.

Посилання апелянта на те, що на підставі вищевказаної анкети-заяви боржнику встановлено кредитний ліміт у розмірі 11 000, грн ( а.с 169) не підтверджується матеріалами справи виходячи з наступного.

Наявна у матеріалах справи Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 містить інформацію про старт карткового рахунку 29.03.2013 року та інформацію про встановлення кредитних лімітів від 30.07.2014 року у розмірі 9000, 00 грн, 02.11.2017 року 15 000, 00 грн, 16.03.2018 р 26 500, 00 грн, 01.01.2019 р 25 100,13 грн, 12.01.2019 р 24 432,16 грн, 20.03.2019 р 23 925,62 грн, 21.03.2019 р 23 925,12 грн, 22.03.2019 р 23 642,18 грн, 26.04.2019 р 0, 00 грн. (а.с 34).

У той же час у виписці по рахунку боржника за договором № б/н станом на 29.03.2013 року кредитний ліміт на картці встановлено у розмірі 300,00 грн.(а.с 159, зворотна сторона). 12.04.2013 р у розмірі 8000,00 грн (а.с 159 зворотна сторона), 22.02.2014 р 9000,00 грн.(а.с 157).

Доказів отримання відповідачем кредитної банківської карти саме 11.01.2011 року у матеріалах справи немає.

Посилання позивача на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (11.01.2011) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (21.04.2021), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічній правові висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 11.03.2015 № 43098344 (справа № 6-16цс15) та від 12.03.2017 (справа № 6-2320цс16),які відповідно до статті 263 ЦПК підлягають врахуванню судом; а також Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 (справа № 203/5497/13-ц) постанові від 05.03.2018 (справа № 192/156/17).

Враховуючи позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду №342/180/17 від 03.07.2019, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи і не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11.01.2011 р, шляхом підписання заяви-анкети.

Колегія суддів зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Крім того, відсутні підстави вважати і те, що даний договір можна вважати укладеним у розумінні ст. 638 ЦК України, відповідно до якої договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами догоовру є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не надано суду належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу розміру наданого відповідачу кредиту, вказаному у позовній заяві та розрахунку заборгованості, незрозуміло, які суми та за який період були нараховані та сплачені за тілом кредиту, відсутня точна інформації про встановлення певного кредитного ліміту, тому відсутні законні підстави для задоволення апеляційної скарги позивача в рамках позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, рішення суду першої інстанції таким, що відповідає вимогам закону, а висновки суду обґрунтованими і підтвердженими у матеріалах справи письмовими доказами.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ КБ Приват Банк підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 268,367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Н.М. Деркач

Судді: І.Ю. Ткаченко

М.М. Пищида