ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/42/18 Номер провадження 22-ц/814/2715/21Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л. І. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Кузнєцової О.Ю., Прядкіної О.В., при секретарі судового засідання: Таценко Т.Р., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якого апеляційну скаргу подано його представником адвокатом Стрикаль Олександром Васильовичем на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Публічного акціонерного товариства «Київська Русь» про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , Публічного акціонерного товариства «Київська Русь» про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Свої вимоги обґрунтовують тим, що ОСОБА_1 є власником істотної участі в ПАТ «Банк «Київська Русь» з прямою участю в акціонерному капіталі в розмірі 29,4%, а ОСОБА_2 має поточний рахунок в цьому банку, на якому залишились кошти в розмірі 1 310 000,00 грн., що свідчить про наявність у них законного інтересу щодо задоволення банком їхніх кредиторських вимог. У результаті проведення аукціону 18.01.2016 між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу №18 нежитлових будівель загальною площею 2343,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кара В.В. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 у справі №826/22323/15 визнана протиправною та скасована постанова Правління НБУ від 19.03.2015 №190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних; визнана протиправною та скасована постанова Правління НБУ від 16.07.2015 №460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь».

Посилаючись на те, що оспорюваним правочином порушені інтереси ОСОБА_1 як акціонера (учасника) господарського товариства та ОСОБА_2 як клієнта банку, просили визнати недійсним договір купівлі-продажу №18 від 18.01.2016, укладений між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_3 щодо нежитлових будівель загальною площею 2343,1 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кара В.В.; скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кара В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 27863334 від 19.01.2016.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2021 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Публічного акціонерного товариства «Київська Русь» про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - закрито.

З вказаною ухвалою суду не погодивсяОСОБА_1 в інтересах якого апеляційну скаргу подано його представником адвокатом Стрикаль Олександром Васильовичем. В апеляційній скарзі прохає скасувати ухвалуПолтавського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2021 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує, що висновки суду першої інстанції, про те, що співпозивачі звернулися до суду з вимогою про визнання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень недійсними, фактично оспорюючи при цьому рішення та дії уповноваженої особи Фонду щодо реалізації майна банку, такий спір не є публічно-правовим є незаконними та безпідставними. Посилається на те, що з позовних вимог Позивачів не вбачається, що вони оскаржують рішення та дії уповноваженої особи Фонду щодо реалізації майна банку, а навпаки вбачається, що вони оскаржують правочин. Крім того, зазначив, що позивачі звернулися до Полтавського районного суду Полтавської області для захисту своїх особистих майнових прав та інтересів. Тому, висновки суду першої інстанції про те, що спір про визнання договору купівлі-продажу укладеного під час ліквідації банку та за участі уповноваженої особи Фонду недійсним є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами КАС України є помилковими.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходив.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження, в режимі відео конференції, за участі сторін та інших осіб по справі. На моменту розгляду справи був присутній позивач ОСОБА_2 , інші особи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п.п. 3.4. ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 є власником акцій ПАТ «Банк «Київська Русь» загальною номінальною вартістю 176462780, що становить 29,4% статутного капіталу товариства (а.с.5); ОСОБА_2 є власником поточного рахунку в ПАТ «Банк «Київська Русь», на якому знаходяться кошти у розмірі 1 310 000 грн. (а.с.6).

З офіційного сайту ПАТ «Банк «Київська Русь» від 18.12.2016 року вбачається, що уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» оголошені відкриті торги (аукціон) з продажу майна ПАТ «Банк «Київська Русь» на електронному майданчику Товарної біржі «Універсальна товарно-сировинна біржа», під час яких реалізовувались нежитлові будівлі загальною площею 2343,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (лот №00698-А), початкова ціна лоту 2883636,00 грн. (а.с.24-25). За результатами проведення аукціону між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу №18 від 18.01.2016 зазначеного нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кара В.В., що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.18-23).

З постанови Київського апеляційного суду від 08.07.2021 року у справі №753/75/18 вбачається, що рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.07.2015 3138 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» розпочато процедуру ліквідації з 17.07.2015 по 16.07.2016 включно та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку на цей же строк (а.с.226-231).

Отже, на момент проведення відкритих торгів 30.12.2015 та укладення договору купівлі-продажу №18 від 18.01.2016 ПАТ «Банк «Київська Русь» перебував у процедурі ліквідації.

Співпозивачі звернулися до суду з вимогою про визнання договору купівлі-продажу нежилих будівель недійсним з підстав передбачених ст..ст. 203, 215 ЦК України.

Закриваючи провадження у вказаній справі суд першої інстанції виходив з того, що спір про визнання договору купівлі-продажу укладеного під час ліквідації банку та за участі уповноваженої особи Фонду недійсним є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Згідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Вказаної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема у постанові від 12.11.2020 у справі № 200/1307/20-а.

Так, з позовних вимог Позивачів вбачається, що вони звернулися до Полтавського районного суду Полтавської області для захисту своїх особистих майнових прав та інтересів, а не оскарження рішень та дій уповноваженої особи Фонду щодо реалізації майна банку.

Тому, висновки суду першої інстанції про те, що спір про визнання договору купівлі-продажу укладеного під час ліквідації банку та за участі уповноваженої особи Фонду недійсним є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами КАС України є помилковими.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що вимоги позивачів не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Посилання суду на практику ВП Верховного Суду є безпідставними, оскільки у наведеній справі вирішувалися інші вимоги, які не о тотожними з предметом спору по даній справі.

Беручи до уваги викладене вище, доводи апелянта є обґрунтованими. Допущення зазначених порушень процесуальних норм призвело до необґрунтованого припинення розгляду позову та створення перешкод для захисту порушених прав позивачів у спосіб передбачений законом.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скаргиОСОБА_1 , скасування ухвалиПолтавського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2021 року та направлення справи до суду першої для продовження розгляду.

Керуючись ст. 374, ст. 379, ст. ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого апеляційну скаргу подано його представником адвокатом Стрикаль Олександром Васильовичем - задовольнити.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2021 року скасувати, матеріали справи повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду справи по суті.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови суду виготовлено 22 грудня 2021 року.

Головуючий: ___________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _________________ О.Ю. Кузнєцова ________________ О.В. Прядкіна