Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2021 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Гончарука В.П.,

при секретарі - Гриценко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частину квартири в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Позов обґрунтовує тим, що 06 жовтня 1995 року нею та її чоловіком ОСОБА_4 придбано в рівних частках-квартиру АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу складено Українською біржею «Десятинна» згідно біржового контракту від 05 жовтня 1995 року № 1/7084 на підставі статті 15 Закону України від 10 грудня 1991 року «Про товарну біржу». Після смерті ОСОБА_4 , вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину на Ѕ частинку вказаної вище квартири, оскільки інші спадкоємці до майна померлого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовилися від прийняття спадщини. Однак, у отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину квартири, нотаріусом їй відмовлено.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 липня 2021 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

08 вересня та 25 жовтня 2021 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує.

21 вересня та 15 жовтня 2021 року відповідач ОСОБА_3 направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2021 року витребувано у Приватного нотаріус Київського міського нотаріального округу Кашик Л.Р. належним чином завірену копію спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4

23 листопада 2021 року від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кашик Л.Р. надійшли матеріали спадкової справи, що витребовувалась ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2021 року.

30 листопада 2021 року представник позивача ОСОБА_5 подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків.

Згідно договору купівлі-продажу від 06 грудня 1995 року, укладеного на Українській біржі «Десятинна», ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в рівних частках придбали квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня1991 року договір зареєстровано на Товарній біржі «Українська біржа «Десятинна».

З Інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 04 листопада 2020 року вбачається, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві власності на праві власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в Київському міському бюро технічної інвентаризації 12 жовтня 1995 року, запис в реєстровій книзі за номером №2146.

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 лютого 1966 року.

Із матеріалів спадкової справи № 11/2020 до майна померлого ОСОБА_4 вбачається, що спадкоємцем першої черги до майна померлого спадкодавця є його дружина ОСОБА_1 , оскільки його діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , подали до нотаріальної контори заяви про відмову від частки у спадковому майні.

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кашик Л.Р. від 22 травня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , оскільки наданий договір купівлі-продажу від 06 жовтня 1995 року, що був укладений на товарній біржі, не відповідає як вимогам законодавства відносно обов`язкової нотаріальної форми договору купівлі-продажу житла, так і вимогам законодавства щодо обов`язкових умов, при яких біржова угода визнається чинною.

Оскільки правовідносини, які виникли між сторонами відносно вказаного договору, виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, що вступив в дію 01 січня 2004 pоку, відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України суд застосовує до даних правовідносин норми Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року.

Відповідно до статті 227 ЦК УРСР (в редакції на момент укладення договору) договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Відповідно до вимог статті 47 ЦК УРСР (в редакції на момент укладення договору) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

У постанові Пленуму Верховного суду України від 25 травня 1998 року № 15 «Про внесення змін і доповнень у деякі Постанови Пленуму Верховного суду України в цивільних справах», пункт 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» викладено в наступній редакції: «З підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини».

Таке роз`яснення Верховним Судом України було надано виходячи зі змісту спеціальної норми, яка містилася в частині першій статті 227 ЦК України (в редакції 1963 року), відповідно до якої договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, що зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню.

Таким чином, угоди купівлі-продажу житлового будинку (квартири), не залежно від того чи були вони укладені та зареєстровані на товарних біржах і вважалися біржовою операцією, якщо її однією із сторін був громадянин, тобто фізична особа, підлягали обов`язковому подальшому нотаріальному посвідченню, а виходячи із роз`яснення, наданого Верховним Судом України, така практика застосування положення статей 47, 227 ЦК України (в редакції 1963 року) та статті 15 Закону України "Про товарну біржу" у їх системному правовому зв`язку, почалася з 25 травня 1998 року, тобто до моменту укладення такого договору.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до пункту 9 Додатку № 1 до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09 червня 1998 року № 121, до переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна віднесено договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею.

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до частини четвертої статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення права діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до пункту 1.2 глави ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів або їх дублікатів: договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо.

З аналізу норм права, що регулюють спірні правовідносини та виникнення права власності, а також враховуючи той факт, що з даного договору, укладеного на товарній біржі, для сторін наступили дійсні наслідки, передбачені даним договором, а саме: покупець оплатив куплене майно і отримав його у своє користування, володіння та розпорядження, після укладення договору про відчуження продавець, отримавши гроші від покупця, припинив всі свої права на відчужене майно і у подальшому не мав відносно нього до покупця жодних претензій. Таким чином, договір фактично відбувся і з нього для сторін наступили дійсні правові наслідки. Обидві сторони у даному договорі виявили свою волю на відчуження майна продавцем і на набуття майна у власність покупцем за оплатним договором.

На даний час не є можливим нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу через смерть однієї сторони - покупця. Також відсутня будь-яка ініціатива від продавця щодо нотаріального посвідчення укладеного на товарній біржі договору в даний час.

При таких обставинах суд вважає, що вказаний договір є дійсним з підстав, зазначених в статті 47 ЦК УРСР (в редакції на момент укладення договору), згідно якої якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За змістом статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої, третьої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з підпунктами 4.14, 4.15, 4.18 пункту 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

За нормою частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини другої статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зз статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі статтею 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Честиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право власності на спадщину на нерухоме майно, тобто заміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язком, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (абзац 3 частини другої статті 331 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право на нерухоме майно, які підлягають державні реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Положеннями пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам розяснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, оскільки судом встановлено, що інші спадкоємці після смерті ОСОБА_4 відмовилися від належної їм частки у спадковому майні, відповідачі повністю визнали позовні вимоги, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивач не може захистити своє спадкове майнове право на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності її чоловіку ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому відповідно до статті 16 ЦК України таке право підлягає захисту шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на майно в порядку спадкування за законом.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 15, 182, 331, 328, 328, 392, 1216, 1218, 1223, 1261-1265, 1296, 1297 ЦК України, статтею 67 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», Законом України «Про товарну біржу», статтями 47, 224 ЦК УРСР, статтями 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 353 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частину квартири в порядку спадкування, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне рішення суду виготовлено 30 листопада 2021 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідачі:

ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 );

ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Суддя: