Справа № 137/573/21
Провадження № 22-ц/801/2387/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Верещинська Я. С.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 рокуСправа № 137/573/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 23 вересня 2021 року, ухвалене суддею Літинського районного суду Вінницької області Верещинською Я.С.,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 08.01.2017, керуючи технічно справним автомобілем марки «МЕРСЕДЕС БЕНС ВІТО 110», який на праві власності належав ОСОБА_4 , не маючи водійських прав відповідної категорії, не врахував дорожню обстановку при виборі безпечної швидкості, виїхав на смугу зустрічного руху та з необережності допустив зіткнення із автомобілем «САНГ ИОНГ КАРАНДО» під керуванням позивача ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП його дружина ОСОБА_3 , яка знаходилась також в автомобілі, отримала тілесні ушкодження, які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 52/121/310 від 28.04.2017, належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Тому, відносно відповідача ОСОБА_1 було порушено кримінальне провадження за №0000034 від 26.04.2017 року за ч.1 ст.286 КК України.

Позивач вказує, що вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 17.07.2019, який Вінницьким апеляційним судом 03.10.2019 частково скасовано, ОСОБА_1 призначено за ч.1 ст. 286 КК України покарання у виді двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 18.02.2019 цивільний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 ,, ОСОБА_4 , ПрАТ «Українська Пожежно-Страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням у кримінальному провадженні, за обвинуваченням ОСОБА_1 , залишено без розгляду.

В рамках кримінального провадження цивільний позов позивачів був залишений без розгляду, а моральна шкода ,завдана позивачам ,ні винуватцем ДТП, ні його страховою компанією не відшкодована, тому позивачі просять з відповідача стягнути моральну шкоду кожному по 90 000,00 грн.

Вказані обставини стали підставою звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 23 вересня 2021 року позов було задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 60 000,00 грн. та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, якими позивачі обґрунтовували свої вимоги і які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить змінити рішення, зменшити розмір моральної шкоди , стягнувши з нього на користь позивачів по 5 000,00 грн кожному.

В якості основних доводів скаржник зазначає те, що судом стягнутий розмір моральної шкоди, який не відповідає критеріям розумності та справедливості, оскільки є завищеним від фактично отриманої моральної шкоди. Позивачі не надали належних доказів завдання їм моральної шкоди у заявленому розмірі та у справі відсутні докази причинно-наслідкового зв`язку між відсутністю спілкування з оточуючими чи неможливістю їздити на дачу з подією ДТП. Крім того, рішенням суду першої інстанції від 25.02.2021 стягнуто з страхової компанії на користь позивача суму страхового відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 49000,00 грн та з ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 86305,44 грн. Також, ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 10000,00 грн на ліки для лікування від отриманих травм під час ДТП.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали відзив на апеляційну скаргу, в якому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В послідуючому до апеляційного суду подали клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів та просили поновити строк для їх подання.

Відповідач заперечив щодо приєднання даних доказів, подавши відповідну заяву.

Вказані докази апеляційним судом не приймаються до уваги , оскільки додані копії медичних виписок та досліджень датовані 2019,2020 та січнем і серпнем 2021 років. Тобто, позивачі не були позбавлені можливості надати їх до ухвалення рішення судом першої інстанції. Відтак, клопотання не містить жодних поважних причин, які перешкоджали позивачам подати дані докази.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 08.01.2017, керуючи технічно справним автомобілем марки «МЕРСЕДЕС БЕНС ВІТО 110», який на праві власності належав ОСОБА_4 , не маючи водійських прав відповідної категорії, не врахував дорожню обстановку при виборі безпечної швидкості, виїхав на смугу зустрічного руху та з необережності допустив зіткнення із автомобілем «САНГ ИОНГ КАРАНДО» під керуванням позивача ОСОБА_2 .

Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 17.07.2019, який частково скасовано Вінницьким апеляційним судом 03.10.2019, ОСОБА_1 призначено за ч.1 ст. 286 КК України покарання у виді двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік, на підставі ст. 75 КК України звільнено його від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік (а.с.16-28).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 18.02.2019 цивільний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 ,, ОСОБА_4 , ПрАТ «Українська Пожежно-Страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням у кримінальному провадженні, за обвинуваченням ОСОБА_1 , залишено без розгляду (а.с.29-32).

Рішенням Літинського районного суду від 25.02.2021 стягнуто на користь ОСОБА_2 з ПрАТ «Українська Пожежно-Страхова компанія» страхове відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 49000,00 грн та з ОСОБА_1 в розмірі 86305,44 грн. (а.с.35-37).

Власником автомобіля «САНГ ИОНГ КАРАНДО», д.н.з НОМЕР_1 , є ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 (а.с. 33-34).

Згідно висновку експерта №10 від 13.03.2017 Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «САНГ ЙОНГ КАРАНДО», складає 135305,44 грн (а.с.42-47).

Внаслідок ДТП ОСОБА_3 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: травматичної гематоми лівої молочної залози, масивні синці із крововиливами із набряками в ділянці правої та лівої молочної залози, грудної клітки справа, передньої поверхні живота, забитої рани передньої поверхні лівої гомілки і верхній третині, синець на передній поверхні правої гомілки в середній третині, які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 52/121/310 від 28.04.2017, належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості та легких тілесних ушкоджень. З приводу вказаних ушкоджень ОСОБА_3 по 13.07.2017 лікувалась амбулаторно, 20.01.2017 виконувалась операція - розкриття гематоми лівої молочної залози (а.с.38-41).

ОСОБА_3 зверталась до лікарів, а саме: зроблено УЗД молочних залоз, первинний прийом мамолога-онколога, опис мамографічних знімків та консультацію доцента ОСОБА_6 (а.с. 49-51, 59-63).

У виписці із медичної карти ОСОБА_2 від 20.05.2021, зазначено, що пацієнт скаржиться на періодичні болі в спині, більше зліва, що інколи віддає в ногу. Пацієнт пов`язує ці симптоми з травмою. Зі слів хворого 08.01.2017 сталася ДТП в якій він отримав травму спини. Йому встановлено діагноз - люмбоішалгія зліва, вертеброгенного генезу та направлено на лікування на денний стаціонар (а.с.48,52-58).

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є пенсіонерами за віком, що підтверджується копією пенсійних посвідчень (а.с.64).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок ДТП, а саме неправомірними діями відповідача позивачам завдана моральна шкода, яка виразилась у моральних стражданнях, що безпосередньо пов`язані із погіршенням стану здоров`я, а також порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком, оскільки він зроблений з дотриманням норм матеріального та процесуального права із правильним застосуванням правових висновків.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Між позивачами та відповідачем виник спір з приводу відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Ч.7 ст.128 КПК України, передбачено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 17.07.2019 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та встановлено факт отримання позивачами тілесних ушкоджень.

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду у справі в кримінальному провадженні обов`язковий для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином вина відповідача у спричиненні вказаної ДТП доведенню не підлягає.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 1 ч.2 ст.1167 ЦК України, визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Отже, враховуючи зміст позовних вимог, в даному випадку саме на відповідача покладається обов`язок спростувати заявлені позовні вимоги.

Відповідно до п.3 Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що відповідач завдав моральну шкоду позивачам в результаті ДТП, яка сталась 08.01.2017 внаслідок чого ОСОБА_3 завдано тілесні ушкодження та ОСОБА_2 пошкоджено автомобіль.

Дана обставина відповідачем не заперечується.

Посилаючись на положення ст.ст. 23, 1167, 1187 ЦК України, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що обов`язок відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням має бути покладений на відповідача, в свою чергу позивачами доведено та обґрунтовано заподіяння їм моральних страждань у зв`язку із неправомірною поведінкою відповідача.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір виходив з того, що позивачами заявлений розмір спричиненої моральної шкоди, є частково доведеним.

З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Вирішуючи вимогу про відшкодування моральної шкоди щодо позивача ОСОБА_2 в сумі 30 000,00 грн суд врахував ступінь його моральних страждань, пов`язаних із пошкодженням його майна з вини відповідача, яке вже не підлягало відновленню. Крім того, зазначені події внесли незручності та потребували додаткових зусиль для організації його життя, оскільки звичайний ритм життя був порушений внаслідок ДТП. Також судом враховано пенсійний вік позивача та його переживання і страждання за дружину.

При визначенні розміру моральної шкоди щодо позивача ОСОБА_3 в сумі 60 000,00 грн суд першої інстанції правильно виходив із того, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, які належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості та легких тілесних ушкоджень, вона зазнала фізичних і моральних страждань.

Зокрема, позивач лікувалась амбулаторно, 20.01.2017 виконувалась операція-розкриття гематоми лівої молочної залози. ОСОБА_3 неодноразово за наслідками травм спричинених ДТП зверталась до лікарів, а саме: зроблено УЗД молочних залоз, первинний прийом мамолога-онколога, опис мамографічних знімків та консультацію доцента. Також, моральні страждання полягають у тому, що вона переживала за знищений автомобіль, та те, що відповідач не відшкодував позивачу добровільно ні матеріальної ні моральної шкоди.

З таким висновком погоджується апеляційний суд.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд апеляційної інстанції вважає, що визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів, суд першої інстанції в повній мірі врахував обставини справи, вимоги розумності та справедливості і характер неправомірних дій відповідача.

Відтак, апеляційний суд не вбачає підстав для зменшення розміру моральної шкоди до 5000,00 грн кожному позивачу.

Позивачі надали суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження заявлених ними вимог, які в своїй сукупності є достатніми для прийняття обґрунтованого та вмотивованого рішення, яке і було ухвалене судом першої інстанції.

В свою чергу, відповідач не спростував належними та допустимими доказами розмір моральної шкоди, заявленого позивачами. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач в суді першої інстанції не заявляв клопотання про призначення експертизи для визначення розміру завданої моральної шкоди.

Прийнявши до уваги зазначені вище обставини, а також вимоги законодавства, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, які регулюють правовідносини сторін та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди.

При вирішенні спору, судом було враховано всі обставини справи, надано оцінку усім належним доказам.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішенням суду першої інстанції від 25.02.2021 стягнуто з страхової компанії на користь позивача суму страхового відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 49000,00 грн та з ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 86305,44 грн., не приймаються до уваги. Так, вказаним рішенням стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача матеріальну шкоду, а в даному випадку вирішується спір щодо моральної шкоди у зв`язку із ДТП, що не впливає на правильність ухваленого рішення.

Також не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 про те, що він передав ОСОБА_3 10000,00 грн на ліки для лікування від отриманих травм під час ДТП, оскільки вказані доводи належним чином не підтверджені та не спростовують вірний висновок суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Інші доводи скарги відповідача фактично зводяться до незгоди із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст.89ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи з приводу порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до особистого тлумачення скаржником норм матеріального та процесуального закону.

Апеляційна скарга не містить обставин, які б спростовували висновки суду і свідчили б про порушення судом норм процесуального та матеріального права, тому з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Докази, які були подані до апеляційної скарги, а саме: копії квитанцій про сплату боргу по рішенню суду, в силу ч.3 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не приймаються. Відповідач не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Вказані платежі були здійснені до винесення рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 жовтня 2021 року відстрочено відповідачу ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги до закінчення апеляційного провадження у справі.

З матеріалів справи слідує, що позивачі звернулися до суду із позовом з двома вимогами (908,00 грн + 908,00 грн), тому підлягав до сплати судовий збір у розмірі 1816,00 гривень.

Розмір судового збору за подання апеляційної скарги складає 2724,00 гривень (150 % * 1816,00 грн.).

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, тому йому слід сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2724,00 грн на користь держави.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, ч.1 ст. 369, 374, 375, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 23 вересня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2724,00 гривень на користь держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2021 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді О.С. Панасюк

Т.М. Шемета