ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9342/21 Справа № 175/2723/19 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді - Деркач Н.М.,
суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,
за участю секретаря - Усик А.Д.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на додаткове рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2021 року у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, яка складається із заборгованості за квартирною платою, за зовнішнє освітлення, за постачання холодної води та користування електричною енергією на загальну суму 40 277, 99 грн.
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року у задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 липня 2021 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року залишено без змін.
Матеріалами справи встановлено, що після ухвалення судом першої інстанції вищевказаного рішення по справі 07 жовтня 2020 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Темченка С.Л. надійшла письмова заява про стягнення судових витрат на правничу допомогу та витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій.
Додатковим рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2021 року клопотання представника відповідача задоволено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму судових витрат на правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, у розмірі 37 122 грн.
Не погодившись з додатковим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою на нього, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить його скасувати та у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а додаткове рішення суду без змін.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).
Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача задовольнити частково, виходячи з наступного.
Стягуючи з позивача на користь відповідача судові витрати у сумі 37 122 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано докази понесення ним витрат на правничу допомогу саме у такому розмірі.
Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Відповідно до п.6 ч. 1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з Військової частини на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, оскільки у матеріалах справи наявні відповідні докази укладення відповідачем з адвокатом Темченком С.Л. договору про надання професійної правничої допомоги, відповідні звіти та акти про виконану адвокатом роботу, а також квитанцію про оплату його послуг. (а.с.50, 166-169) Однак, при визначенні розміру суми судових витрат, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача, судом першої інстанції зазначені вище обставини враховані не були, тому додаткове рішення підлягає зміні в частині розміру суми судових витрат.
Так, матеріалами справи встановлено, що справа про стягнення заборгованості за комунальними послугами є не надмірно складною з правової точки зору. Крім того, беручи до уваги ціну позову, яка становить 40 277,72 грн., апеляційний суд приходить до висновку, що стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат у сумі 37 122 грн. не відповідає засадам розумності, виваженості та пропорційності. Такий розмір суми є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг адвоката. На думку апеляційного суду, розмір таких витрат має бути зменшено та відшкодовано у сумі 10 000 грн.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне відхилити доводи відповідача про те, що питання про стягнення витрат на правничу допомогу було розглянуто без його участі, що є підставою для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 , оскільки частиною 4 статті 270 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання; неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність апеляційну скаргу Військової частини задовольнити частково, додаткове рішення суду змінити, зменшивши розмір суми судових витрат, стягнутих з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , з 37122 грн. до 10 000 грн.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Додаткове рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2021 року змінити в частині розміру суми судових витрат, які підлягають стягненню з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , зменшивши його з 37122 грн. до 10000 (десяти тисяч) грн.
В іншій частині додаткове рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення лише у випадках, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.М. Деркач

Судді: І.Ю. Ткаченко

М.М. Пищида