Справа № 612/609/20
Номер провадження 2/629/161/21
13.01.2021 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого судді Смірнової Н.А., за участю секретаря Кремінь М.О., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Лозова Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно, -
В підготовче судове засідання позивач та його представник не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягали.
В підготовче судове засідання представник відповідача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, позов визнав повністю.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачами не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно акту прийняття-передачі від 05 травня 2004 року комісія у складі від засновників: директор ТОВ «Обрій» ОСОБА_14 , голова ревізійної комісії ОСОБА_15 , від співвласників: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 здійснили прийняття-передачу частки основних засобів пайового фонду бувшого КСП «Відгодівельне» у єдиному масиві, а саме споруди: кормоцех 1971 року випуску, база №6 1941 року випуску, 28% вартості споруди будинку тваринників; транспорт і техніка: КІР-1,5 1980 року, культиватор КПИ-8 1989 року, плуг ПЛН-4-35 1990 року, сіялка СЗ-3,6 1989 року, причеп 2ПТС-2М 1986 року, борона БІГ-3 1988 року, автомобіль ЗІЛ-130 1981 року, жатка ЖРБ, сіялка СУПН-8 1991 року, приставка ППК-4 1988 року, борони БЗСС, ємкість, трактор ДТ-75 - в наявності трактор Д-74. Вказане підтверджується також копією накладної СТОВ «Обрій» за №303 від 05 травня 2004 року.
За результатами прийому-передачі вищевказаного нерухомого майна пайщикам бувшого КСП «Відгодівельне», СТОВ «Обрій» у встановленому порядку були видані свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнові сертифікати).
Відповідно до п.8 «Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств», затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 14.03.2001 року № 62 (чинного на той час), кожен із співвласників мав право скористатися своїм майновим паєм в один із таких способів: об`єднати свій майновий пай з паями інших співвласників; отримати майно в натурі у спільну часткову власність та передати його до статутного (пайового) фонду новоствореної юридичної особи, у тому числі до обслуговуючого кооперативу; отримати майно в натурі у спільну часткову власність, уклавши договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном та передати його в оренду; отримати свій майновий пай в натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім`ї і використати його на свій розсуд; відчужити пай будь-яким способом у встановленому законом порядку.
Позивач скористався своїм правом та відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серія ХАА-03 №097793, виданого 09.11.2001 року виконавчим комітетом Близнюківської селищної ради Близнюківського району Харківської області, отримав право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства - СТОВ «Обрій», Близнюківського району, Харківської області, смт.Близнюки, відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 17.07.2001 року, частка визначена в розмірі 4189 гривень, або 1,7 %. Свідоцтво засвідчено підписом голови Близнюківської селищної ради та печаткою виконавчого комітету Близнюківської селищної ради Близнюківського району Харківської області.
Наказом Міністерства аграрної політики України від 09.04.2001 року за № 97 затверджено Рекомендації щодо використання майна, яке перебуває у спільній частковій власності, п. 9 яких визначено, що кожен із співвласників має право продати свою частку майна, яка знаходиться у спільній частковій власності, згідно з договором купівлі-продажу майнового паю, засвідченого Свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновим сертифікатом).
Згідно ст.220 ЦК України, договір, укладений із порушеннями нотаріальної форми, є нікчемним. Однак, в ч. 2 вищевказаної статті зазначено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин.
Згідно ст.657 ЦК України договори купівлі-продажу нерухомого майна підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, але враховуючи, що дані договори вже повністю виконані, є підстави вважати їх такими, що відбулися.
Таким чином, маючи майнові сертифікати, ОСОБА_1 отримав право оформити у власність вищевказане нерухоме майно.
З довідки виконавчого комітету Близнюківської селищної ради Близнюківського району Харківської області від 11.12.2020 року за №1817 вбачається, що з 2005 року та по теперішній час ОСОБА_1 є фактичним користувачем нежитлової будівлі - кормоцеху за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлової будівлі - бази №6 за адресою: АДРЕСА_2 .
Право власності на спірні нежитлові будівлі ні за ким не зареєстровано, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.12.2020 року за №236369080 та №236369214, з якої вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 та адресою: АДРЕСА_2 відсутні відомості щодо права власності, інших речових прав, іпотеки, обтяжень.
03 жовтня 2019 року ТОВ «Лозова-Інжиніринг» на замовлення позивача виготовлено технічний паспорт на виробничі будинки з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та за адресою: АДРЕСА_2 .
В процесі реалізації своїх прав як власника, позивачем вирішено провести державну реєстрацію своїх прав власності на вказані виробничі будинки.
Відповідно до п.51 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, для державної реєстрації права власності у зв`язку із виділенням нерухомого майна в натурі власникам майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств подаються:
1) свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) з відміткою підприємства правонаступника реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства про виділення майна в натурі, засвідченою підписом керівника такого підприємства та печаткою;
2) акт приймання-передачі нерухомого майна.
Рішеннями від 13.08.2019 за №48206817 та №48211874 державним реєстратором прав на нерухоме майно Воронкіною О.В. позивачу було відмовлено у державній реєстрації права власності на виробничі будинки, а саме: кормоцех-склад, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та приватну Базу №6, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Причиною відмови, зокрема, стало порушення п.51 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме відсутність у наданому ОСОБА_1 свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) відмітки підприємства правонаступника реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства про виділення майна в натурі, засвідченої підписом керівника такого підприємства та печаткою. Вказане, в свою чергу, змусило позивача звернутися з даним позовом до суду.

Державною реєстраційною службою України листом від 06.06.2014р. № 9299/05-15-14 надано роз`яснення щодо порядку оформлення прав власності на майно, виділене в натурі власникам майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств. Як вбачається із суті даних роз`яснень, для проведення державної реєстрації прав власності на майно, яке попередньо входило до пайового фонду реорганізованого сільськогосподарського підприємства, необхідно надати свідоцтво про право власності на майновий пай з відміткою керівника підприємства про виділення майна в натурі, засвідчене печаткою підприємства. Дана вимога передбачена Порядком розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 14.03.2001р. № 62, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 04.04.2001р. за № 306/5496, який втратив чинність 24.05.2013р. на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства від 11.04.2013р. за № 253, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.04.2013р. за №673/23205. Такого документа - свідоцтва з відміткою керівника підприємства про виділення майна в натурі, засвідчене печаткою підприємства позивач також не має і не може його надати. З плином часу неодноразово змінились вимоги законодавства щодо проведення реєстрації прав власності на майно, що не дає в кінцевому рахунку можливості встановити право власності на майно в іншому порядку, ніж шляхом звернення до суду.

СТОВ «Обрій» (підприємство, яке могло би вчинити відмітку на свідоцтві про право власності на майновий пай), припинило свою діяльність у зв`язку з визнанням його банкрутом за судовим рішенням Господарського суду Харківської області по справі №5023/5869/12, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за №25166246 від 27.02.2020 року. Тобто, виконати ті вимоги, які необхідно згідно вимог реєстраційної служби, немає можливості, оскільки підприємство ліквідовано. Таким чином, будучи власником майна, позивач не має можливості в повній мірі здійснювати свої права як власника майнових сертифікатів.

У відповідності до Указу Президента України від 3 грудня 1999 року 1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» - забезпечити всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями та створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, сільських (фермерських) господарств, товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб`єктів господарювання, заснованих на приватній власності (далі приватні формування). Це право гарантоване частиною другою статті Конституції України, не може бути обмежено рішеннями загальних зборів членів колективних сільськогосподарських підприємств або будь-якими іншими рішеннями.

В свою чергу Указом Президента України від 29 січня 2001 року № 62/2001 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» та постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки», передбачено недопущення порушень майнових прав, забезпечення вільного здійснення права власності на майнові паї та виділення групі осіб (окремим особам), які є власниками паїв, індивідуально визначених об`єктів зі складу майна реорганізованих сільськогосподарських підприємств чи їх правонаступників.

Відповідно до ч ч.2,3 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

Відповідно до положень ч.1 ст.317 ЦК України , власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Статтею 16 ЦК України надано право кожній особі звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав може бути визнання права.

Згідно ст.325 ЦК України, суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, тому суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають до повного задоволення.

Порядок проведення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна регламентується Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 20.01.2005р. № 2375/ІV, а також Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 р.

Відповідно до п.10 Додатку 1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 р., підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, тобто правовстановлюючим документом може бути рішення суду про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна та про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна.

За таких обставин, оскільки позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини наведені ним у позовній заяві, наявність порушеного права позивача є очевидним, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позивач набув законним шляхом право власності на майно, у зв`язку з чим є підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 200, 206, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 319, 321, 322, 325, 328, 392 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем с.Морокіне, Близнюківського району, Харківської області, право власності на виробничий будинок - нежитлову будівлю (кормоцех), розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 346,1 м?, літера за планом «А-1», побудований в 1983 році, який складається з: складу загальною площею 77,0 м?, складу загальною площею 60,7 м?, складу загальною площею 77,00 м?, комори загальною площею 28,6 м?, службового приміщення загальною площею 13,5 м?, побутового приміщення загальною площею 7,7 м?, коридора загальною площею 4,6 м?, гаража загальною площею 77,00 м?, прибудови - літера за планом «а», прибудови - літера за планом «а1», навісу - літера за планом «а2».

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем с.Морокіне, Близнюківського району, Харківської області, право власності на виробничий будинок - нежитлову будівлю (база №6), розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 587,3 м?, літера за планом «А-1», побудований у 1984 році, який складається з: допоміжного приміщення загальною площею 12,7 м?, комори загальною площею 7,2 м?, службового приміщення загальною площею 190,0 м?, службового приміщення загальною площею 92,4 м?, службового приміщення загальною площею 285,0 м?.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Згідно п.3 розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Морокіне, Близнюківського району, Харківської області, громадянин України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Близнюківським РВ УМВС України в Харківській області 15 грудня 1999 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач - Близнюківська селищна рада Лозівського району Харківської області, місцезнаходження за адресою: смт.Близнюки, Лозівський район, Харківська область, вул.Свободи, буд.30.

Повний текст рішення виготовлено 15 лютого 2021 року.

Суддя Н.А.Смірнова