КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №379/607/20 Головуючий у І інстанції Зінкін В.І
Провадження №22-ц/824/907/2021 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 02 жовтня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з вказаною заявою, посилаючись на те, що на початку травня 2020 року за місцем її тимчасового проживання, на дачі, по АДРЕСА_1 відбулася конфліктна розмова з сусідкою ОСОБА_2 (постійно проживає в АДРЕСА_2 ). В цей день, ОСОБА_2 повідомила заявниці в кінці розмови, що у неї з`явилися наміри пошкодити автомобіль, що належить чоловіку заявниці, побудований туалет на її домоволодінні та вбити чоловіка особисто, за те що їй нібито заважають дерева, що ростуть на її дачному домоволодінні. У вказаний день ОСОБА_2 після розмови з нею та чоловіком, повідомила її про те, що у разі не зрізання дерев, що ростуть у неї на присадибній ділянці вона особисто та/або за допомогою знайомих їй людей спалить автомобіль шляхом підпалу та зруйнує туалет, та вб`є чоловіка із нанесенням тілесних ушкоджень.

На підставі викладеного у заяві, ОСОБА_1 просила суд першої інстанції видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження її прав відносно ОСОБА_1 , а саме: заборонити перебування ОСОБА_2 в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 наближення на 100 м до місця тимчасового проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 02 жовтня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_2 систематично вчиняє насильство по відношенню до сусідів шляхом погроз пошкодження майна, погроз заподіяння тілесних ушкоджень, порушення фізичного та психічного здоров`я. Апелянт зазначає, що вона та її чоловік неодноразово зверталися до органів поліції з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 , однак суд першої інстанції не звернув на це уваги та не витребував відповідні матеріали з органів поліції.

Підтвердження намірів пошкодити чоловікові скаржника автомобіль, пошкодити вбудований туалет на домоволодінні ОСОБА_1 та вбити ОСОБА_1 та її чоловіка, містяться в матеріалах кримінального провадження за наслідками звернення ОСОБА_3 із заявою про вчинення кримінального правопорушення (ст. 195 та 129 КК України) у Таращанського відділення поліції Миронівського відділу ГУ НП в Київській області.

Неправильне застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції полягає ще в тому, що в рішенні суд посилається на незаконність заявленого клопотання представника заявниці про витребування копії матеріалів кримінального провадження за наслідками звернення чоловіка із заявою від 19 травня 2020 року про вчинення кримінального правопорушення, оскільки даний акт доводить реальність намірів та вчинків ОСОБА_2 щодо скаржника та її сім`ї.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 вважає, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього психологічного насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту ОСОБА_1 необхідно застосувати обмежувальний припис.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження її прав відносно ОСОБА_1 , а саме:

- заборонити перебування ОСОБА_2 в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 наближення на 100 м до місця тимчасового проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України та в межах строку наданого судом апеляційної інстанції, на адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , в якому зазначено, що оскаржуване рішення суду ухвалено судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Також ОСОБА_2 у відзиві зазначає, що обмежувальний припис застосовується виключно відносно кривдника, тобто особи, яка вчинила домашнє насильство. Однак, у відповідності до положень чинного законодавства остання не входить до числа осіб, які можуть вчиняти домашнє насильство.

На підставі викладеного у відзиві, ОСОБА_2 просила суд апеляційної інстанції залиши апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Вітер С.В. підтримали апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, враховуючи таке.

Відмовляючи в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з того, що відомостей, що підтверджують поширення дії законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству на відносини між заявницею та заінтересованою особою: родинні відносини, або інші обставини, передбачені ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та доказів притягнення до відповідальності ОСОБА_2 за вчинення діянь, що мають ознаки домашнього насильства не надано і наведено не було, а відтак на сторін не можуть бути поширені права і обов`язки кривдника і постраждалої особи, визначені законодавством про захист від домашнього насильства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя.

Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає домашнім насильством - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа або її представник.

Згідно положень п. 7 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції в тому, що дія норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» поширюється на вичерпний перелік осіб, до яких можуть бути застосовані заходи спрямовані на запобігання домашнього насильства, тоді як ОСОБА_2 не відноситься до кола таких осіб, а відповідно відносно неї не може бути видано обмежувальний припис на підставі вказаного закону та норм цивільного процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 350-1, 350-2, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

РішенняТаращанського районного суду Київської області від 02 жовтня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: