Справа № 185/7160/19
Провадження № 2/185/3302/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2021 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області

у складі:

головуючого судді Шаповалової І.С.,

за участі секретаря - Величко А.О.,

представників позивача адвоката Савченко С.А., Орлова К.Л.,

представника відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу, яким просить стягнути на користь позивача борг за договором позики, згідно уточненої позовної заяви в розмірі 280320,00 грн. та судові витрати по справі.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначила, що 04 лютого 2015 року відповідач згідно договору позики грошей взяв у позивача в борг 3 840 грн., які згідно п. 4.1 договору зобов`язався повернути частками до 17 лютого 2015 року. Але відповідач суму позики не повертає, ухиляється від її повернення. Позика була оформлена відповідним договором та розпискою. Згідно п.4.2 договору в разі неповернення грошей в строки, які вказані в договорі (п. 4.1) позичальник сплачує проценти у розмірі 3% в день від суми простроченої заборгованості до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Всього заборгованість за тілом позики складає 3840 грн., заборгованість за відсотками складає 276480, 00 грн.

Ухвалою від 15.09.2019 року провадження по даній цивільній справі було відкрито.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 16.12.2019 року позов було задоволено у повному обсязі.

30.06.2021 року відповідач звернувся до Павлоградського міськрайонного суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду від 08.09.2021 року заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду скасовано, справу призначено до судового розгляду.

14.09.2021 року представником позивача позовні вимоги були уточнені.

19.10.2021 року представником відповідача було подано заяву про застосування строку позової давності, а 01.12.2021 було подано відзив на уточнену позовну заяву.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, згідно поданих суду уточнень та наполягали на їх задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 04 лютого 2015 року відповідач згідно договору позики грошей взяв у позивача в борг 3840 грн., які згідно п. 4.1 договору зобов`язався повернути частками до 17 лютого 2015 року. Але відповідач суму позики не повертає, ухиляється від її повернення. Позика була оформлена відповідним договором та розпискою. Згідно п.4.2 договору в разі неповернення грошей в строки, які вказані в договорі (п. 4.1) позичальник сплачує проценти у розмірі 3 % в день від суми простроченої заборгованості до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Всього заборгованість за тілом позики складає 3840 грн., заборгованість за відсотками складає 276480, 00 грн.

Згідно із п. 4.4. договору за користування коштами понад строки, які вказані в договорі (п.4.1.) позичальник сплачує проценти у розмірі 10% за кожен день користування позикою (3650 відсотків річних або 3660 відсотків річних, якщо на період користування позикою випадає високосний рік) від суми простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем.

Відповідно до розписки, складеної та підписаною відповідачем 04 лютого 2015 року, ним отримано від ОСОБА_4 гроші в розмірі 3840 грн., які він зобов`язався повернути повністю у строки згідно з договором позики грошей, укладеного між ним та ОСОБА_4 (а.с.5).

Відповідач не виконав умови договору належним чином.

Згідно свідоцтва про шлюб, копія якого міститься в матеріалах справи, серії НОМЕР_1 виданого 27 червня 2018 року Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрували шлюб 27 червня 2018 року, про що складено відповідний актовий запис № 208. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 привласнила прізвище ОСОБА_6 .

Приймаючи рішення по суті заявленого позову, суд керується положеннями ч. 1 ст.1046 ЦК України, згідно з якою, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи його укладення, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки укладання договору позики, а також той факт, що 04 лютого 2015 року відповідач згідно договору позики грошей взяв у позивача в борг 3840 грн. Не заперечувався сторонами, судом оглянуто в судовому засіданні його оригінал, письмову розписку, складену відповідачем, то суд приходить до висновку що в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми позики в розмірі 3840, 00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Суд виходить з того, що свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Даючи оцінку вимогам щодо сплати відостків за невиконання простроченого зобов`язання, а також вимогам відповідача щодо застосування строку позовної давності, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності.

Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

При цьому чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Виходячи з наведеного суд вважає, що наданий банком розрахунок є належним доказом та допустимим засобом доказування у цій справі. При цьому відповідачем не було спростовано факт наявності та розміру заборгованості. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та частково здійснювала погашення кредитної заборгованості.

Як вбачається з позовної заяви, дата її складення 10.07.2019 року, а надходження до суду 30.07.2019 року. При цьому, кінцевим терміном виконання зобов`язання, згідно п.4.1. договору укладеному між сторонами була дата 17.02.2015 року.

Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі правові висновки, що не були враховані судами під час вирішення спору, узгоджуються з позицією Великої палати ВС, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі №14-10цс18.

Позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати облічувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки встановлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

Враховуцючи викладене, суд приходить до висновку, що в частині вимоги стягнення з відповідача нарахованих процентів за договором позики позов задоволенню не підлягає.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 5, 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 273, 280-289 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , суму боргу за договором позики від 04 лютого 2015 року в розмірі 3 840 грн.

Стягнути ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , витрати по оплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп.

В задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 30 грудня 2021 року.

Суддя І. С. Шаповалова