Справа № 212/1267/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

в складі: головуючого судді: Чорного І.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Поперечної А.С.,

без участі сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження у залі суду міста Кривого Рогу, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя,який було уточнено в процесі розгляду справи.

Позивач в обгрунтування своїх позивних вимог зазначила, що перебувала з відповідачем ОСОБА_2 , у зареєстрованому шлюбі у період з 10.07.2009 року по 27.12.2018 року. Від шлюбу з відповідачем мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час перебування у зареєстрованому шлюбі, ними було придбане наступне майно: квартира, загальною площею 30, 1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль марки Geely MK Cross, 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , яке позивач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири. 06.10.2018 року Відповідачем було здійснено продаж автомобіля марки Geely MK Cross, 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 VIN НОМЕР_2 вартістю 71089,00 гривень, без згоди та відома Позивача, тому також просить стягнути з відповідача компенсацію половини вартості автомобіля, а саме 35 544,50 гривень та судові витрати по справі.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.04.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 23.08.2019 року та 13.04.2020 року витребувано з сервісного центру відомості про реєстрацію транспортних засобів.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася.

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених в уточненій позовній заяві від 28.10.2020 року, в подальшому подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. В подальшому в судові засідання не з`являвся, хоча повідомлався про дату та час судового розгляду належним чином.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 липня 2009 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 372, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 .

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 .

Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.12.2018 року шлюб між сторонами розірвано (справа № 212/7091/18).

Як вбачається з матеріалів справи за час перебування у шлюбі сторонами було придбано наступне майно:

- квартира, загальною площею 30, 1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- автомобіль марки Geely MK Cross, 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 171087765 від 20.06.2019 року, власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу.

Відповідно до листа Територіального сервісного центру № 1243 від 09.10.2019 року, автомобіль марки Geely MK Cross, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 кузов НОМЕР_2 , який 19 квітня 2017 року в ТСЦ №1248 РЦС МВС в Дніпропетровській області, був зареєстрований за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 06 жовтня 2018 року в ТСЦ № 1248 за договором купівлі-продажу укладеному у суб`єкта господарювання перереєстрований на іншого власника.

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7167/18/004923 від 06.10.2018 року, ТОВ «Світ Авто Плюс» здійснило продаж гр. ОСОБА_6 транспортний засіб марки Geely MK Cross, 2012 року випуску, ціна даного транспортного засобу складає 71089,00 грн..

Факт придбання та продажу відповідачем ОСОБА_2 вищевказаного автомобіля при розгляді справи не оспорювався.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України). Здійснення права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжям. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно роз`яснень п.п. 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вирішуючи між подружжям спір про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3ст. 368 ЦК), відповідно до ч.ч. 2,3ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 справа № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття) 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова ВСУ від 25.11.2015 року № 6-2333цс15).

При цьому, докази у підтвердження придбання майна за особисті кошти повинен надати той з подружжя, який посилається на дану обставину.

За правилом, встановленим ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як зазначено в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

В п. 25 цієї Постанови зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4,5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що транспортний засіб був проданий 06.10.2018 року, в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбу і кошти були потрачені в інтересах сім`ї, оскільки представником відповідача жодних належних доказів в підтвердження даної обставини суду не надано.

Як зазначено вище відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.12.2018 року шлюб між сторонами розірвано. В зазначеному рішенні судом встановлено, що з серпня 2018 року сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, стосунки припинились.

Як встановлено судом, транспортний засіб марки Geely MK Cross, 2012 року випуску, був відчужений відповідачем 06 жовтня 2018 року, тобто в період шлюбу, однак після фактичного припинення відносин. Доказів про витрачання коштів в інтересах сім`ї, та доказів, які б спростовували зазначені судом обставини відповідачем не надано.

Таким чином, оскільки автомобіль Geely MK Cross, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , був відчужений відповідачем без годи позивача, не в інтересах сім`ї, не на її потреби, тому вартість зазначеного автомобіля слід врахувати при поділі майна подружжя, а, враховуючи, що автомобіль відчужений, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1/2 частина його вартості.

До такого ж висновку при розгляді аналогічної справи дійшов Верховний Суд у постанові від 08.05.2018 у справі № 462/1868/15-ц.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

В зазначеному випадку підстави для відступлення від засади рівності часток подружжя відсутні.

Таким чином, враховуючи, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль марки Geely MK Cross, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 набуті сторонами за час шлюбу, відповідно дане майно слід визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та в порядку поділу майна подружжя визнати за сторонами право власності по 1/2 частині зазначеної квартири, крім цього стягнути з відповідача на користь позивачаполовину вартості транспортного засобу, що становить у розмірі 35 544,50 грн.

Щодо стягнення судових витрат пов`язаних із правничою допомогою суд зазначає наступне.

Між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Савченко В.В. 08 квітня 2019 року укладено договір про надання правової допомоги. Крім цього позивачем надано суду довідку про сплату адвокату Савченко В.В. гонорару у розмірі 9000,00 грн. на виконання зазначеного договору.

Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно із положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Виходячи зі змісту положень ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Відповідно до статті 903 ЦК України плата за договором про надання послуг здійснюється замовником у розмірі, встановленому договором.

Відповідного до п. 2.1. розділу 2 договору про надання правової допомоги від 08 квітня 2019 року розмір, форма, терміни та порядок винагороди за надання правової допомоги визначаються сторонами за домовленістю, яка визначена в Додатку №1, який є невідємною частиною цього договору.

Слід зазначити, що до матеріалів справи не було долучено Додатку №1 до укладеного між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Савченко В.В. 08 квітня 2019 року договору де встановлено, зокрема розмір винагороди адвоката.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Крім цього позиваче не надав суду детальних та конкретизованих розрахунків витрат, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Не подання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18, провадження № 61-13573св19.

За таких обставин витрати позивача на професійну правничу допомогу не підлягають задоволенню.

Інші судові витрати по справі (сплачений судовий збір, витрати про проведенню оцінки майна) слід покласти на відповідача, враховуючи задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 76, 83, 95, 133, 141, 259, 265 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя -задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 30,1 кв.м. та транспортний засіб марки Geely MK Cross, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , право власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 30,1 кв.м..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію 1/2 частки вартості транспортного засобу марки Geely MK Cross, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 35 544 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот сорок чотири) грн. 50 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по справі у розмірі 3 185 (три тисячі сто вісімдесят п`ять) 80 коп..

У решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: І. Я. Чорний