Справа №705/578/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2021 року Уманський міськрайоний суд Черкаської області

в складі: головуючої - судді Гудзенко В.Л.

при секретарі Юрченко А.І.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування.

В позовній заяві зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його рідна тітка - ОСОБА_4 . Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме: будинок з надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 та земельні ділянки розташовані в межах Дмитрушківської об`єднаної територіальної громади. Після смерті ОСОБА_4 спадкоємців першої черги немає, оскільки ОСОБА_4 не була одружена і дітей не мала, а мати ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкоємці другої черги рідні брати ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 померли раніше від ОСОБА_4 , а тому крім рідних племінників померлої інших спадкоємців не має. ОСОБА_4 є рідною сестрою його батька ОСОБА_6 і тому після смерті ОСОБА_4 , він як спадкоємиць (рідний племінник), відповідно до вимог ст.1270 ЦК України подав заяву про прийняття спадщини, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 08.07.2019.

При подачі заяви про прийняття спадщини, йому стало відомо, що заяву про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_4 до Уманської районної державної нотаріальної контори подав відповідач - ОСОБА_3 , який також є рідним племінником ОСОБА_4

ОСОБА_3 ніколи не спілкувався з ОСОБА_4 , не надавав їй допомоги ні матеріальної ні моральної. ОСОБА_4 являлася інвалідом дитинства 2-ї групи, проживала в селі, її пенсія була незначною і вона не мала можливості за ті кошти лікуватися та належно харчуватися та постійно потребувала допомоги, як фізичної так і матеріальної, але такої допомоги від відповідача не отримувала. За весь час, що тітка залишалась одна, ОСОБА_3 навіть її не відвідував.

Починаючи з 2009 року всі витрати по наданню матеріальної допомоги надавав позивач та його сім`я, а це ремонт будинку, догляд за земельною ділянкою, лікування тітки, забезпечення харчами, надання іншої необхідної допомоги по господарству. Також, ОСОБА_4 потребувала постійного стороннього догляду, оскільки виконувати фізичну роботу самостійно не могла, тому з листопада 2018 року і до дня смерті тітка проживала в будинку батьків позивача, постійний догляд за нею здійснювала мати позивача. Коли ОСОБА_4 була у безпорадному стані, ніхто крім позивача та його сім`ї не надав їй ні матеріальної, ні іншої підтримки. Відповідач, проживаючи в м. Умані жодного разу не поцікавився станом здоров`я ОСОБА_4 , не відвідував її. Витрати на поховання ОСОБА_4 також поніс позивач, що підтверджується відповідними накладними КП «Комунальник» від 08.02.2019, з яких вбачається, що послуги з поховання ОСОБА_4 були оплачені ОСОБА_1 , а відповідач, проживаючи в м. Умані не надав ніякої матеріальної допомоги під час проведення організації поховання ОСОБА_4 , проте на майно, яке залишилось після її смерті, він претендує. Позивач вважає, що відповідач в даному випадку повинен бути усунутий від права на спадкування, тому з даним позовом звернуся до суду.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та доповнив, що він доглядав тітку, яка пояснила, що після її смерті все її майно перейде йому. Він займався похованням, поставив пам`ятник. Тітка була хвора з дитинства, ходила, але одна рука не працювала і погано говорила. Тітка отримувала пенсію і якусь тимчасову допомогу. Відповідач не допомагав тітці ні матеріально ні морально, так як уже двадцять років перебуває за кордоном. Тітка не просила, щоб відповідач надавав їй допомогу, так як просила про все його. Родичі відповідача возили тітку, щоб вона на відповідача склала заповіт, але жодний нотаріус не посвідчував заповіт, так як тітка відмовлялася підписувати. Його мати теж тітці допомагала, приходили соціальні працівники. Він працює на автобусі та проживає в м. Умані. Покійна тітка проживала в с. Гереженівка Уманського району, де мала власний будинок. Коли тітка злягла, то її забрали до його мами, де вона прожила 3 місяці. В тітки було п`ять курок, яким вона давала їсти та город, який їй допомагали обробляти він та його батьки. Тітка їсти сама не варила, варила його мати, яка живе через дві хати і носила їй. До себе тітку він не забирав, бо вона виявила бажання жити з його матір`ю. Гроші тітчині получав його батько та віддавав їй, вона складала. Похорон, пам`ятник, дев`ять днів, сорок днів, один рік робили за гроші тітки, а також воду в двір провели. Тітка давала гроші на продукти, що вона хотіла те їй і купували. Після смерті батька, гроші стала отримувати його мати та віддавати тітці. Чотири роки назад тітці зробили нову веранду за її гроші, так як вона отримувала гроші за паї, яких у неї два.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що позивач проживає в м. Умань, а тітка проживала окремо в с. Гереженівка Уманського району. Він лише приїжджав та надавав їй допомогу по господарству, разом із своїми батьками. За три місяці до смерті тітка проживала в будинку матері позивача, тому позивач працюючи на автобусі фізично не міг надавати допомогу тітці. Покійна отримувала як пенсію так і допомогу, як інвалід по втраті годувальника, їй було достатньо цього для свого утримання, крім того вона отримувала гроші за паї. Покійна тримала кури, обробляла з допомогою братів город. Овочі вона садила сама. Тітка не являлася особою похилого віку та позивачем не надано доказів, що вона перебувала в безпорадному стані. Відповідач спілкувався з тіткою декілька років назад, десь у 2018 році, участі у похованні не приймав. Просить в задоволенні позову відмовити.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 знала з дитинства, проживала з нею на одній вулиці за 4-5 хат. В неї був параліч, рука одна не працювала та вона погано говорила. Сама вона не могла господарювати, їй допомагав позивач картоплю садити, підгортати, копати, продукти привозив. ОСОБА_4 не спілкувалася з відповідачем та його батьком. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ставили їй паркан, воду проводили. Похорон організовував позивач із своєю родиною. Покійна не могла нічого сама робити, тому потребувала допомоги. Вона тримала курей, давала їм їсти. Отримувала паї, один пай ділила між братами, а один залишала собі. Їсти вона варила не завжди, супи, картоплю вона сама готувала, картоплю їй чистила свідок. Вона приходила до неї допомагати і сусіди щось допомагали. Брат ОСОБА_9 майже кожен ранок до неї приходив. Позивач привозив продукти, що вона замовить. Позивач приходив до тітки в 16-17 год., коли в нього вихідні на роботі. Поки був живий брат ОСОБА_9 , то він все робив, а як помер, то все став робити позивач. ОСОБА_4 отримувала пенсію і ще й якусь допомогу, харчувалася за свої гроші, їй достатньо було коштів.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що у ОСОБА_4 був церебральний параліч з дитинства. Вона жила з мамою, все самі робили. Їм допомагав брат ОСОБА_9 . Був ще один брат ОСОБА_7 , з яким не спілкувалися. Коли померла мати ОСОБА_4 , то вона все могла робити сама, крім підпалити сірники та обчистити картоплю. То вона могла прийти з відром з картоплею і свідок їй начистить. Позивач купив їй плиту, що підпалюється без сірників. Коли помер брат ОСОБА_7 , то племінник ОСОБА_3 до неї не приходив. Вона жалілася, що її силою возять в Умань до нотаріуса, щоб вона на ОСОБА_3 переписала хату. Покійна говорила, що може піти до кого завгодно, лиш не до мами відповідача. Коли ОСОБА_4 злягла, то позивач приїжджав через день або й щодня. Коли покійна сказала, що хоче до тьоті ОСОБА_18 - матері позивача, то її відразу ж перевезли. Коли тьотя ОСОБА_18 зламала руку, то вони всі ходили рано і ввечері допомагати, ОСОБА_1 привозив ліки і їсти. ОСОБА_3 жодного разу не було, його років двадцять не було. Покійна садила кусочок городу, посіяти могла сама, соціальний працівник допомагав. Щось велике садити їй допомагали ОСОБА_9 і ОСОБА_1 . ОСОБА_9 зробив їй воду. ОСОБА_4 отримувала пенсію, пай, в неї були кури, ніколи не говорила, що їй недостатньо на прожиття. Соціальний працівник приносив їй все, що вона хотіла за її гроші. ОСОБА_1 скільки приїжджав до мами, скільки ж і до тітки.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 вона знала, остання з дитинства була хвора, в неї була викручена рука та погана мова. Після смерті матері ОСОБА_4 стали допомагати ОСОБА_1 та його батьки. ОСОБА_3 у ОСОБА_4 не бачила. Як тітка була жива, то з її слів її гроші отримував ОСОБА_1 і їй віддавав. Вона тримала кури.

Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 була в неї на обслуговуванні, вона була інвалідом, себе сама не могла обслуговувати, потребувала сторонньої допомоги. До неї їй необхідно було приходити кожен день. В неї бачила позивача і його матір. Ходила до неї протягом року. Позивач надавав всю можливу допомогу, приїжджав по 2-3 рази на день, якщо було необхідно. Вона могла сама дати їсти курям, а так вона їй допомагала. Інших родичів в неї не бачила. Вона купувала продукти за кошти, які давала ОСОБА_4 , іноді готувала їсти. В неї завжди було наварено і були продукти. Сусіди допомагали, навіть памперси міняли. В неї була по 2 год. Їздила за рецептом та ліками для неї. ОСОБА_4 перестала сама варити їсти, коли злягла. Прала вона ногами. В лежачому стані була більше місяця в матері позивача.

Свідок ОСОБА_25 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 сама себе обходила і мила і прала і прибирала, десять років сама все робила. Вона мала гроші, так як отримувала дві пенсії, але гроші всі були у ОСОБА_9 . Вона їй білила хату, з чоловіком привозили продукти. В неї в холодильнику був тільки суп. Позивач не доглядав її, так як живе в м. Умань, працює на автобусі. Покійна хотіла поділити два паї між братами, але позивач заперечував. Поховали покійну за її гроші. Відповідач був, як писав заяву до нотаріуса.

Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні пояснила, що останній раз вона спілкувалася з ОСОБА_4 в жовтні 2018 року, вона говорила, що боїться ОСОБА_1 і ОСОБА_18 . Вона до останнього сама собі варила і прала, сама вивішувала, доглядала курей. До неї приходили сусіди допомагати.

Вислухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого 08 лютого 2019 року, серії НОМЕР_1 .

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно.

Як встановлено в судовому засіданні єдиними спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 , які звернулися до нотаріальної контори для прийняття спадщини є її племінники: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Згідно довідки виданої Дмитрушківською сільською радою від 12.08.2019 ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 і до дня смерті проживала без реєстрації в АДРЕСА_1 в будинку свого покійного брата ОСОБА_9 .

Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_2 від 11.04.2003 ОСОБА_4 є інвалідом другої групи з дитинства.

Згідно довідки Амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Дмитрушки ОСОБА_4 при житті знаходилася на обліку Д.з « Дитячий церебральний параліч ». Виклики сімейного лікаря при потребі. Лікування хвороб ГРВІ і т.д. Зі сторони родичів догляд був належний.

Відповідно до вимог статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною 5 статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин:

- ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання;

- перебування спадкодавця в безпорадному стані;

- потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Правило частини п`ятої ст.1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування » - безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів, у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Відповідно до вимог ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, в силу ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Позивачем не надано належних, допустимих та безспірних доказів, що є його процесуальним обов`язком, щодо безпорадного стану спадкодавця, а також ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_4 , хоч і мала інвалідність другої групи, однак проживала одиноко в своєму будинку, готовила собі їсти, прала, доглядала курей, отримувала дві пенсії та два паї, тобто могла забезпечити умови свого життя.

Матеріали справи не містять доказів ухилення ОСОБА_3 від надання допомоги своїй тітці - ОСОБА_4 , так як невстановлена його винна поведінка, яка б свідчила про відмову його від надання такої допомоги, оскільки вказані посилання позивача не підтверджені жодними доказами. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 близько 20 років працює за кордоном, фінансової допомоги та догляду зі сторони відповідача спадкодавець не потребувала.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не довів знаходження померлої ОСОБА_4 у безпорадному стані, тобто в такому стані, під час якого вона неспроможна була самостійно забезпечувати свої потреби. Покази допитаних в судовому засіданні свідків є суперечливими, неконкретними, з них неможливо встановити певні фактичні обставини, а тому вони не можуть бути достатніми доказами на підтвердження відповідних обставин. Також не доведено факт ухилення відповідача ОСОБА_3 від надання допомоги, як фізичної так і матеріальної.

Враховуючи встановлене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1216,1217,1224,1261-1265 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 4, 12, 76, 81, 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 26 лютого 2021 року.

Головуючий суддя Валентина Леонідівна Гудзенко