ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/747/21 Номер провадження 22-ц/814/2392/21Головуючий у 1-й інстанції Ощинська Ю. О. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Панченка О.О., Триголова В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Лубенської районної ради Полтавської області на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 серпня 2021 року (повний текст рішення складено 06 серпня 2021 року) та додаткове рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Лубенської районної ради Полтавської області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Лубенської районної ради Полтавської області про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 21 серпня 2012 року позивач була працевлаштована у відділ управління комунальним майном Пирятинської районної ради Полтавської області. У відповідності до рішення першої сесії Лубенської районної ради Полтавської області восьмого скликання від 15 грудня 2020 року розпочата реорганізація Пирятинської районної ради Полтавської області шляхом приєднання до Лубенської районної ради Полтавської області, яка є її правонаступником.

У зв`язку з викладеною обставиною розпорядженням голови Лубенської районної ради Полтавської області від 29 січня 2021 року № 14 її з 29 січня 2021 року звільнено з займаної посади за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

У порушення вимог статті 116 КЗпП України, згідно з якою при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать позивачу від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, адміністрація Лубенської районної ради Полтавської області при звільненні не провела розрахунок із позивачем.

У серпні 2021 року позивач подала до суду уточнену позовну заяву, в якій зазначено, що 24 травня 2021 року відповідачем сплачено позивачу заборгованість по заробітній платі за відпрацьований період з 01 січня 2021 року по 29 січня 2021 року, вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку, грошову компенсацію за 2 календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки з 01 січня 2021 року по 29 січня 2021 року, вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку, грошову компенсацію за 2 календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки, тому позивач просила в цій частині позов залишити без розгляду та стягнути з відповідача розмір середнього заробітку за період з 01 лютого 2021 року по 24 травня 2021 року у сумі 21891,60 грн.

Згодом до суду було подано представником позивача заяву про залишення без розгляду позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн.

Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 серпня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Лубенської районної ради Полтавської області у частині стягнення заборгованості по заробітній платі за відпрацьований період з 01 січня 2021 року по 29 січня 2021 року, вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку, грошової компенсації за 2 календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки з 01 січня 2021 року по 29 січня 2021 року, вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку та моральної шкоди залишено без розгляду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 до Лубенської районної ради Полтавської області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено.

Стягнуто з Лубенської районної ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період, починаючи з 01 лютого 2021 року по 23 травня 2021 року, у розмірі 21891,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Стягнуто з Лубенської районної ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 сплачений останньою судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення

У серпні 2021 року до суду першої інстанції надійшла заява від представника позивача про ухвалення додаткового рішення, в якій зазначено, що при ухваленні рішення Пирятинським районним судом Полтавської області 05 серпня 2021 року не було вирішено питання судових витрат у частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст додаткового рішення

Додатковим рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2021 року заяву представника позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Лубенської районної ради Полтавської області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено.

Ухвалено додаткове рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Лубенської районної ради Полтавської області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнуто з Лубенської районної ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 у відшкодування понесених нею витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Вимоги, які зазначені в апеляційних скаргах

Із рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач і оскаржив їх в апеляційному порядку.

Лубенська районна рада Полтавської області в апеляційних скаргах прохала скасувати рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 серпня 2021 року та додаткове рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову у повному обсязі

Позиція учасників справи

Узагальнені доводи, викладені в апеляційних скаргах

В обґрунтування доводів апеляційної скарги на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 серпня 2021 рокувказано, що Лубенська районна рада Полтавської області, в межах своїх повноважень та як добросовісний роботодавець вжила всіх можливих заходів щодо вчасної виплати усіх належних сум, що підлягали виплаті ОСОБА_1 при звільненні, при цьому таке становище виникло не з вини Лубенської районної ради Полтавської області. Також не було враховано, що ОСОБА_1 при звільненні не заперечувала проти проведення з нею повного розрахунку не в день звільнення, що зазначено у відповідній заяві позивача від 29 січня 2021 року. Однак, суд першої інстанції не взяв дані доводи до уваги, що стало підставою для винесення протиправного рішення.

Посилаються на те, що районною радою після виконання головою комісії з припинення діяльності фінансового органу Пирятинської райдержадміністрації своїх повноважень та надходження коштів на власні рахунки відразу було виплачено позивачу усі належні суми, які підлягали виплаті при звільненні 24 травня 2021 року.

Також вказують, що судом першої інстанції неправильно застосовано до вказаних правовідносин пункт 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року, оскільки вказану норму можливо застосувати лише при розгляді судом справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з розрахунком при звільненні. В свою чергу, ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 серпня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати залишено без розгляду.

Крім того, зазначили, що з 12 травня 2021 року по 13 травня 2021 року в районній раді Управлінням Держпраці у Полтавській області був проведений контрольний захід щодо додержання законодавства у сфері праці. За результатами проведення заходу складено Акт №ПЛ1695/1329/АВ від 13 травня 2021 року та Припис про усунення виявлених порушень законодавства про пацю № ПЛ1695/1329/АВ/П. Тобто, вказаними документами не встановлено вини районної ради у несвоєчасній виплаті позивачу усіх належних сум при звільненні. Вказаним приписом лише зобов`язано Лубенську районну раду Полтавської області до 12 серпня 2021 року усунути порушення та провести повний розрахунок з працівниками, а також виплатити їм усі належні суми при звільненні.

Відповідач в апеляційній скарзі на додаткове рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2021 року вказав, що позивачем не було надано відповідачу належних та допустимих доказів на підтвердження понесених нею витрат на професійну правничу допомогу.

Відзив на апеляційні скарги до суду апеляційної інстанції не надходив.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, приходить до такого висновку.

Щодо розгляду справи без виклику сторін

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що після уточнення позовних вимог ОСОБА_1 прохала стягнути з відповідача середній заробіток у сумі 21891,60 грн, а в заяві про ухвалення додаткового рішення прохала стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн і беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 7 та статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 21 серпня 2012 року до 29 січня 2021 року працювала на посаді архіваріуса відділу управління комунальним майном Пирятинської районної ради (а.с. 8).

Постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» у Полтавській області утворено Лубенський район (з адміністративним центром у м. Лубни) у складі територій Гребінківської міської, Лубенської міської, Новооржицької селищної, Оржицької селищної, Пирятинської міської, Хорольської міської, Чорнухинської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Правонаступником Пирятинської районної ради, відповідно до Закону України від 17 листопада 2020 року №1009-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій» є Лубенська районна рада.

У відповідності до рішення першої сесії восьмого скликання Лубенської районної ради Полтавської області від 15 грудня 2020 року розпочата реорганізація Пирятинської районної ради Полтавської області шляхом приєднання до Лубенської районної ради Полтавської області, яка є її правонаступником (а.с. 6). Лубенська районна рада Полтавської області є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Пирятинської районної ради.

Розпорядженням Лубенської районної ради від 15 грудня 2020 року № 36 «Про попередження працівників Хорольської, Чорнухинської, Пирятинської, Оржицької, Гребінківської районних рад про наступне вивільнення у порядку статті 49-2 Кодексу законів про працю України» попереджено працівників виконавчого апарату та відділу управління комунальним майном Пирятинської районної ради про наступне вивільнення у зв`язку з реорганізацією Пирятинської районної ради. Протягом дії розпорядження здійснювати нарахування та виплату всіх належних працівникам коштів відповідно до чинного законодавства. Контроль за виконання розпорядження голова Лубенської районної ради залишила за собою (а.с. 63).

Розпорядженням Лубенської районної ради від 31 грудня 2020 року № 54 «Про продовження трудових відносин у позаштатному режимі з 01 січня 2021 року» пунктом 1.3. виведено за штат виконавчого апарату Лубенської районної ради Полтавської області з 01 січня 2021 року ОСОБА_1 архіваріуса Відділу управління майном Пирятинської районної ради (а.с. 65-68).

З розпоряджень вбачається, що на момент звільнення позивача, правонаступником та роботодавцем була Лубенська районна рада Полтавської області.

Розпорядженням голови Лубенської районної ради Полтавської області від 29 січня 2021 року №14 ОСОБА_1 29 січня 2021 року звільнено з займаної посади за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України та зобов`язано здійснити повний розрахунок зі звільненим працівником, у тому числі виплатити: вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку та грошову компенсацію за 2 календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки, за період роботи з 21 серпня 2020 року по 20 січня 2021 року (пропорційно відпрацьованого часу на день звільнення) (а.с. 7).

24 травня 2021 року Лубенською районною радою Полтавської області ОСОБА_1 було виплачено заборгованість по заробітній платі, вихідну допомогу, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку, у повному обсязі (а.с. 135-140).

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Невиплата працівникові при звільненні всіх належних йому сум є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Як зазначив Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Аналогічна правова позиція щодо періоду за який стягується середній заробіток за час затримки розрахунку висловлена також Верховним Судом у постанові від 09 червня 2021 року у справі №569/11319/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 709/535/18, від 25 липня 2018 року у справі № 552/993/17.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховують у розмірі середнього заробітку і який спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом термін винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Так, з наданих матеріалів справи вбачається, що розпорядженням голови Лубенської районної ради Полтавської області від 29 січня 2021 року №14 ОСОБА_1 29 січня 2021 року звільнено з займаної посади за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України та зобов`язано здійснити повний розрахунок зі звільненим працівником, у тому числі виплатити: вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку та грошову компенсацію за 2 календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки, за період роботи з 21 серпня 2020 року по 20 січня 2021 року (пропорційно відпрацьованого часу на день звільнення). Однак, при її звільненні з нею не було проведено всіх розрахунків.

Натомість колегія суддів не бере до уваги доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 при звільненні не заперечувала проти проведення з нею повного розрахунку не в день звільнення, що зазначено у відповідній заяві позивача від 29 січня 2021 року, адже в даній заяві вказано, що вона не заперечувала про здійснення з нею розрахунків у найближчий термін виплати заробітної плати працівникам районної ради, що з урахуванням положень чинного трудового законодавства, а саме статті 24 Закону України «Про оплату праці» відповідно до норм якої заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, тобто повний розрахунок не мав би настати через понад 2 місяці.

24 травня 2021 року Лубенською районною радою Полтавської області ОСОБА_1 було виплачено заборгованість по заробітній платі, вихідну допомогу, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку, у повному обсязі в сумі 10794,62 грн.

Затримка у розрахунку при звільненні позивача була зумовлена тривалимпроцесом перерахування коштів з рахунків органів, що ліквідовуються на рахунки відповідача, як правонаступника, що підтверджується матеріалами справи.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що тяжке фінансове положення юридичної особи не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов`язку сплатити зазначені кошти позивачу, тому посилання відповідача на відсутність бюджетних асигнувань на 2021 рік для фінансування оплати праці, суд правомірно відхилив, зазначивши, що Європейським судом з прав людини в рішенні від 18 жовтня 2005 року у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та в рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Бакалов проти України» вказано, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Так, нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді, при цьому день звільнення працівника та день остаточного проведення з ним розрахунків у цей період не включаються.

Судом першої інстанції встановлено, що підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за період з 01 лютого 2021 року по 23 травня 2021 року (оскільки 24 травня 2021 року проведено повний розрахунок по заборгованості) у розмірі 21891,60 грн, який складається з: 5999,92 грн х 3 (лютий, березень, квітень 2021 року) = 17999,76 грн; 324,32 грн х 12 робочих днів у травні 2021 року = 3891,84 грн.

Проте, колегія суддів вважає такий розмір стягнення в сумі 21891,60 грн непропорційно обтяжливим для роботодавця з урахуванням наступного.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц викладена правова позиція, що Верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 дійшов висновку, що право суду зменшити розмір середнього заробітку, який має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Водночас Верховний Суд України зауважив, що разом з тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Велика Палата Верховного Суду погодилася з таким висновком у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Водночас, виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, з одного боку, не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають такій меті. Так, сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. З іншого боку, істотним є період прострочення, хоча такий чинник у згаданій постанові Верховного Суду України не сформульований.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16, і зазначила, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Колегія суддів, беручи до уваги висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 червня 2019 року по справі №761/9584/15-ц, приходить до переконання про наявність підстав для застосування до обставин даної справи критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України.

Так, матеріалами справи установлено, що сума заборгованості із заробітної плати, яку відповідач виплатив позивачу у повному розмірі 24 травня 2021 року є значно меншою, ніж сума стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, затримка розрахунку була зумовлена тривалимпроцесом перерахування коштів з рахунків органів, що ліквідовуються на рахунки відповідача, як правонаступника, а також те, що відповідач вживав заходи щодо виплати заборгованості по заробітній платі та виплатив її у повному обсязі до ухвалення рішення суду першої інстанції.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, порівняно невеликий період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, матеріальний стан відповідача та сплата ним у повному розмірі заборгованості за невиплаченою заробітною платою, колегія суддів вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідає обставинам цієї справи та наведеним вище критеріям, розмір відповідальності відповідача за прострочення сплати належних при звільненні позивача виплат встановити в розмірі 10 000,00 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19).

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

З матеріалів справи вбачається, що позивач в позовній заяві зазначила попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу, а також представник ОСОБА_1 під час судового засідання до закінчення судових дебатів у справі, яке відбулося 05 серпня 2021 року, повідомив про те, що докази на підтвердження понесених судових витрат будуть подані до суду протягом 5 днів.

Так, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник позивача подав до суду: копію договору про надання правової допомоги №36 від 07 червня 2021 року; копію додатку до договору №36 про надання правової допомоги від 07 червня 2021 року, в якому зазначено про фіксований розмір гонорару адвоката у розмірі 3000,00 грн; розрахунок витрат на правову допомогу від 06 серпня 2021 року, в якому зазначено, що вартість виконаних робіт становить 3000,00 грн: ознайомлення з позовною заявою 0,5 години, 500,00 грн, ознайомлення з відзивом на позов та підготовлення уточненої позовної заяви 0,5 години, 500,00 грн; участь у судових засіданнях 2000,00 грн; квитанція №06/08 від 06 серпня 2021 року про оплату послуг адвоката Нестерець О.І. на суму 2500,00 грн. Також в матеріалах справи міститься: квитанція №14/03 від 14 травня 2021 року про оплату послуг адвоката Нестерець О.І. на суму 500,00 грн; ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Ковтуном М.В. від 07 червня 2021 року, серія ПТ №232386; посвідчення адвоката та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, видані на ім`я Ковтуна М.В.

Разом з тим, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 3 частини другої статті 141 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі № 596/2305/18-ц зазначено, що відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Матеріали справи не містять в собі заперечень щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу зі сторони відповідача, лише в апеляційній скарзі зазначено про ненаправлення на адресу останнього доказів понесення таких витрат ОСОБА_1 , та враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про зменшення суми середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку до 10000,00 грн, то додаткове рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2021 року слід змінити, стягнувши такі витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 1370,40 грн (3000,00 грн х 45,68 % - відсоток задоволених вимог позивача) замість 3000,00 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно з пунктом другим частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 2, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги Лубенської районної ради Полтавської області задовольнити частково: рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 серпня 2021 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити, стягнувши з Лубенської районної ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 лютого 2021 року по 23 травня 2021 року в розмірі 10 000,00 грн; додаткове рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2021 року - змінити, стягнувши з Лубенської районної ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1370,40 грн замість 3000,00 грн.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл витрат.

Позивач прохав стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненніпісля уточнення позовних вимог у загальному розмірі 21891,60 грн, стягненню підлягає 10000,00 грн, що становить 45, 68 % від ціни позову.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінює рішення, то рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 серпня 2021 року в частині розподілу судових витрат слід змінити, стягнувши з Лубенської районної ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 414,77 грн замість 908,00 грн.

В іншій частині рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 серпня 2021 року слід залишити без змін.

Також слід стягнути з ОСОБА_1 на користь Лубенської районної ради Полтавської області судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 739,84 грн (1362,00 грн Х (100 % - 45,68%))

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Лубенської районної ради Полтавської області задовольнити частково.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 серпня 2021 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити, стягнувши з Лубенської районної ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 лютого 2021 року по 23 травня 2021 року в розмірі 10 000,00 грн.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 серпня 2021 року в частині розподілу судових витрат - змінити, стягнувши з Лубенської районної ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 414,77 грн замість 908,00 грн

В іншій частині рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 серпня 2021 року - залишити без змін.

Додаткове рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2021 року - змінити, стягнувши з Лубенської районної ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1370,40 грн замість 3000,00 грн

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Лубенської районної ради Полтавської області судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 739,84 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2021 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді О.О. Панченко

В.М. Триголов