Справа № 212/8859/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Дехта Р.В., за участю секретаря судового засідання Зюркевич В.В., представника третьої особи Новікова С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДЕРЖАВА УКРАЇНА, в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, третя особа: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування, -

в с т а н о в и в:

01.10.2021 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Держава Україна, в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, третя особа: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якій позивач просить стягнути з відповідача 100000,00 гривень моральної шкоди та 2061,50 гривень матеріальної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 17.09.2020 року нею до Покровського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області подано заяву про злочин (№25149). Також, 18.09.2020 року нею подано доповнення до вище вказаної заяви з проханням долучити його до заяви про злочин від 17.09.2020 року. В подальшому їй стало відомо, що її заява про злочин від 17.09.2020 року за №25149, передана дільничному ОСОБА_2 для її розгляду в порядку Закону України «Про звернення громадян». З метою недопущення порушення її прав та норм кримінального процесуального кодексу України вона звернулась, зокрема, до начальника Покровського ВП КВП ГУНП стосовно неприпустимості застосування норм Закону України «Про звернення громадян» при розгляді від 17.09.2020, оскільки у даному випадку порядок її розгляду передбачено нормами КПК України, про що прямо зазначено у ст.12 ЗУ «Про звернення громадян» та з урахуванням вимог ст.9 КПК України. Попри зазначене вище, листом від 16.10.2020 за №48.3/2-4759жео їй було надано відповідь, що її доповнення від 18.09.2020 до заяви про злочин від 17.09.2020 не було долучено до заяви, а в порядку ЗУ «Про звернення громадян» визнано як повторне звернення, що суперечить зазначеним вище нормам Законів.

Крім того, листом від 16 жовтня 2020 року за №48.3/2-4758жео їй надійшло повідомлення з Покровського ВП КВП ГУНП, з якого вона дізналась, що заяву про злочин від 17.09.2020 року не було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а розглянуто в порядку Закону України «Про звернення громадян». Вказану відмову вона оскаржила до суду. Ухвалою від 20.11.2020 року, слідчий суддя задовольнив вимоги її скарги та зобов`язав уповноважену особу Покровського ВП КВП ГУНП внести відповідні відомості до ЄРДР. При цьому, в мотивувальній частині вказаної ухвали зазначив на безальтернативний обов`язок вносити відомості до ЄРДР, якщо особа прямо вказує на вчинення кримінального правопорушення та ініціює питання про порушення кримінального провадження. На підставі ухвали слідчого судді від 20.11.2021 до ЄРДР 28.11.2020 були внесені відомості про злочин за її заявою. Після порушення кримінального провадження слідчим було лише опитано її та ОСОБА_3 , після чого постановою від 30.12.2020 року кримінальне провадження було закрито. Однак, з урахуванням поданої нею до суду скарги, прокурором Криворізької місцевої прокуратури №2 Потьомкіною Н.О. 21.01.2021 винесено постанову про скасування постанови слідчого Салогуба І.М. від 30.12.2020 про закриття кримінального провадження, як такої що є необґрунтованою.

В подальшому, у лютому 2021 року вона звернулась до слідчого Покровського ВП Салогуба І.М. з клопотанням про долучення до матеріалів кримінального провадження наявних у неї доказів, зміну кваліфікації діяння з ст.190 КК України на ст.192 КК України, а також просила надати письмово інформацію про застосовані у кримінальному провадженні заходи забезпечення кримінального провадження, та про вжиті заходи, спрямовані на встановлення істини по факту, що став предметом кримінального провадження № 0000402, під час досудового розслідування в періоди з 28.11.2020 до 30.12.2020 та з 21.01.2021 і станом на день надання відповіді (окремо по кожному періоду). Також у вказаному клопотанні вона просила постановити процесуальне рішення стосовно зміни кваліфікації діяння та надати їй його копію. На вказане клопотання вона взагалі не отримала відповіді по жодному з заявлених пунктів. Крім того, на момент звернення до суду з позовом, слідчий на зв`язок не виходить, про те, чи вживаються якісь заходи в межах досудового розслідування, не інформує. Тобто, в умовах карантину в країні, коли вона фактично позбавлена можливості повноцінно захищати свої права особисто під час відповідних прийомів, вона вважає, що жодних заходів, спрямованих на проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, не вживається, а її клопотання, подане у лютому місяці, не розглянуто. Позивач впевнена, що з 21.01.2021 слідчими не вживалось жодних дій, спрямованих на досудове розслідування кримінального правопорушення та встановлення істини.

Таким чином, позивач вважає, що посадовими особами Покровського ВП ГУНП було умисно порушено вимоги ст. ст. 9, 28, 40 КПК України, що виразилось у невиконанні визначених КПК України обов`язків слідчими щодо внесення відомостей до ЄРДР, а також ст.39 КПК України в частині відсутності контролю за правомірністю та належністю дій заступником начальника Покровського ВП ГУНП Богомоловим Ю.М. стосовно вжиття достатніх заходів для забезпечення ефективності досудового розслідування його підлеглими щодо дотримання вимог КПК України, всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінальних правопорушень у розумні строки.

З огляду на зазначене, позивач вважає, що бездіяльність органу досудового розслідування призводить до затягування досудового розслідування та, як наслідок, невиконання основних принципів кримінального процесуального законодавства України щодо захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав та законних інтересів учасників кримінального провадження. Крім того, порушенням строків внесення відомостей до ЄРДР та затягуванням досудового розслідування порушене законне право потерпілих на швидке відшкодування завданих їм злочинами збитків, що підриває довіру громадян до правоохоронних органів і держави в цілому.

Що стосується завдання позивачу моральної шкоди.

У зв`язку з бездіяльністю працівників органів Покровського ВП КВП ГУНП вона перебуває у стані сильного душевного хвилювання, як наслідок - неодноразово зверталась в лікарню по допомогу, на що витрачено значну суму коштів. Вказані обставини значно вплинули та продовжують впливати на якість її життя. Через незаплановані витрати (забезпечення листування з органами влади, лікування неврозу та наслідків нервового стресу) вона змушена обмежувати себе в придбанні елементарних продуктів харчування та товарів. Враховуючи її офіційний дохід (пенсія), та оскільки будь-якого іншого доходу вона не має, для неї витрачені кошти є суттєвими, що спричинили додаткові переживання, оскільки коштів на їжу, проїзд, ліки тощо, залишається недостатньо, що значно знижує рівень забезпечення її життєдіяльності та призводить до додаткових хвилювань. Внаслідок дій, які стали підставою порушення кримінального провадження вона фактично лишилась всіх своїх грошових збережень, та через незаплановані витрати, пов`язані із намаганням захистити свої права, фактично позбавлена можливості оплатити проведення експертного дослідження щодо визначення розміру завданої моральної шкоди. Крім того, враховуючи її похилий вік, стан здоров`я, та скрутний матеріальний стан, вона обмежена у вільному пересуванні на дальні відстані, а тому фактично позбавлена можливості забезпечити особисту участь при проведенні такого експертного дослідження, враховуючи, що найближча експертна установа, уповноважена проводити такі дослідження, розташована у м. Дніпро. Однак, вважає, що дані обставини не можуть слугувати головним орієнтиром при визначенні моральної шкоди, оскільки людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека є головними цінностями в державі, а її права і свободи є невідчужуваними та непорушними, як це передбачено Конституцією України. Перебування в стані сильного душевного хвилювання через деморалізаційну поведінку органів досудового розслідування в частині невжиття жодних заходів для захисту її, як законослухняного громадянина, шляхом відновлення порушених прав, та втрату довіри до вказаних органів і віри у справедливість в цілому, завдало їй моральну та матеріальну шкоди, що призвело до порушення мого нормального життя, оскільки вона, через постійне нервове напруження та, в подальшому, перенесене розчарування, відчула значне погіршення стану свого здоров`я, внаслідок чого була змушена звернутись до лікарів, де мені було встановлено діагноз «Невроз» і призначено лікування. Завдану їй моральну шкоду вона оцінює в 100 000,00 грн., яка полягає у сильних душевних переживаннях, за втрату значної суми грошових коштів, позбавлення можливості відшкодувати матеріальну шкоду завдану кримінальним правопорушенням, оскільки органи досудового розслідування затягують розслідування кримінального правопорушення. Заволодіння її коштами правопорушниками незаконним шляхом залишається без належного реагування з боку держави. ЇЇ довіра до авторитету органів державної влади похитнулась. Вся ситуація яка склалась змусила її постійно перебувати у стані сильного душевного хвилювання.

Крім цього станом на день її звернення до суду вона понесла витрати на лікування у розмірі 2061 гривень 50 копійок внаслідок бездіяльності Третьої особи.

Ухвалою суді від 06.10.2021 року відкрито провадження у справі та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутність позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки су не сповіщав, в передбачений в ухвалі про відкриття провадження строк відзив не надав. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача.

В судовому засіданні представник третьої особи Новікова С.А. проти позову заперечувала, послалась на обставини, що зазначенні у письмових поясненнях, що раніше були надані судові.

01.11.2021 року через канцелярію суду представником третьої особи подані пояснення на позовну заяву, з яких вбачається, що третя особа просить відмовити в задоволенні позову, з тих підстав, що позивачу в рамках розслідування кримінального провадження надані відповіді на клопотання позивачки та проведено слідчі дії. Разом з цим позивачем не надано доказів на підтвердження неправомірних дій чи бездіяльності третьої особи, відсутні також докази на підтвердження завданої позивачці моральної шкоди, а також відстій причинно-наслідковий зв`язок між завданою позивачу шкодою та діями третьої особи. Рішення третьої особи про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесені за заявою позивачки до ЄРДР оскаржене позивачкою не було. Крім цього правовідносини між позивачем та третьою особою повинні регулюватись кримінально-процесуальним законодавством, а не цивільним.

18 листопада 2021 року до канцелярії суду надійшла відповідь позивача на пояснення третьої особи в яких позивач зазначає, що відповіді на її клопотання третьою особою позивачу не були надані, докази отримання відповідей від третьої особи в матеріалах справи відсутні. Крім цього третьою особою не доведено до відома жодні дії та рішення, які було прийнято в рамках розслідування кримінального провадження. Про існування саме постанови від 30.03.2021 їй також не було доведено до відома.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 17.09.2020 ОСОБА_1 звернулась до Покровського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, а саме за фактом шахрайського заволодіння її грошовими коштами в сумі 11000,00 грн, яке вчинено представником ВОП «Тарасов О.П.». Вказана заява зареєстрована в журналі ЄО за № 25149.

До заяви про вчинення кримінального правопорушення від 17.09.2020 позивачем подано доповнення за № Б-796зв від 18.09.2020.

Листом від 16.10.2020 за №48.3/2-4759жео Покровського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області позичці надано відповідь, про те, що її звернення зареєстровано до матеріалів ЄО за № 25657 та в ході розгляду даного матеріалу було встановлено, що події викладені у зверненні вже зареєстровані в Покровському ВП КВП до матеріалів ЖЕО № 25149 проводиться розгляд та роз`яснено, що відповідно до ст.. 16 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 позивач має право на оскарження дій чи рішення прийняте органами державної влади до вищого органу або посадової особи у порядку підлеглості, що не позбавляє громадянина права звернутись до суду відповідно до чинного законодавства. А тому розгляд звернення працівниками Покровського ВП КВП було закінчено.

Листом від 16.10.2020 за №48.3/2-4758жео позивачу Покровським ВП КВП ГУНП надано відповідь на її заяву, яка надійшла 16.09.2021 до Покровського ВП КВП до ЖЄО № 25149 у відношенні ФОП ОСОБА_3 який не виконав договірних обов`язків із приводу встановлення пластикових конструкцій балконної рами та узяв завдаток у розмірі 11000,00 грн. В ході розгляду даного матеріалу було встановлено, що між позивачкою та гр.. ОСОБА_3 з приводу обставин викладених у заяві про правопорушення, слалися цивільно-правові відносини, що ґрунтуються на оформлених відповідно до вимог чинного цивільного законодавства України правочинів у формі договору купівліпродажу, або складання усної чи письмової домовленості з приводу встановлення пластикової конструкції балконної рами, оформленої в усній чи письмовій домовленості. У позивача виникли претензії щодо недобросовісного та неналежного виконання зобов`язань відповідно до домовленості між сторонами, що є суттєвими умовами оформлення та укладення договору, укладеного за допомогою усної чи письмової домовленості, які повинні розглядатись або у формі, що обумовлена у змісті договору, або в судовому порядку, передбаченому правовими нормами цивільного законодавства України. Відповідно до ст.. 16 Закону України «Про звернення громадян» позивач має право на оскарження дій чи рішення прийняте органами державної влади до вищого органу або посадової особи у порядку підлеглості, що не позбавляє громадянина права звернутись до суду відповідно до чинного законодавства. А тому розгляд звернення працівниками Покровського ВП КВП було закінчено.

У листопаді 2020 року позивачем подано скаргу слідчому судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу щодо не внесення Покровським ВП КВП відомостей до ЄРДР за її заявою від 17.09.2020 року.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 20.11.2020 Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Покровського ВП КВП ГУНПУ у Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань задоволено, та зобов`язано уповноважену особу Покровського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Дніпропетровській області на виконання вимог ч. 1 ст. 214 КПК України внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 17.09.2020 року про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування.

28.11.2020 року на підставі ухвали слідчого судді від 20.11.2020 до ЄРДР внесено відомості за фактом того, що ФОП ОСОБА_3 шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами ОСОБА_1 , чим спричинив ОСОБА_1 майнову шкоду (кримінальне провадження № 0000402).

Постановою Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області від 30.12.2020 закрито кримінальне провадження № 0000402,оскільки під час проведення досудового розслідування факти на заволодіння чужим майном, шляхом обману не підтвердився, а тому кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Разом з цим, судом встановлено, що прокурором Криворізької прокуратури № 2 Дніпропетровської області Потьомкіною Н.О. постанову від 30.12.2020 про закриття кримінального провадження № 0000402, скасовано.

У лютому 2021 року позивач зверталась до слідчого Покровського ВП Салогуба І.М. з клопотанням про долучення до матеріалів кримінального провадження доказів, зміну кваліфікації діяння з ст.190 КК України на ст.192 КК України, а також з проханням надати письмово інформацію про застосовані у кримінальному провадженні заходи забезпечення кримінального провадження, та про вжиті заходи, спрямовані на встановлення істини по факту, що став предметом кримінального провадження № 0000402.

З позовної заяви вбачається, що позивач звернулася до суду про відшкодування шкоди, що завдана незаконною бездіяльністю діяльністю органів досудового розслідування, яка не пов`язана з притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним застосуванням запобіжного заходу, незаконним затриманням, незаконним накладенням адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, тому до правовідносин, що виникли між сторонами застосовуються загальні норми, які регулюють правовідносини щодо відшкодування шкоди.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України відповідно до якої шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Вказані підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом завдання шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Отже, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16 та Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №61-8279ск19.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною шостою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Для настання цивільно-правової відповідальності необхідна наявність наступних елементів: протиправність дій, винність дій особи, яка завдала шкоди, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між винними діями та наслідками, що настали.

Разом з цим ухвалою слідчого від 20.11.2020, встановлено бездіяльність Покровського ВП КВП ГУНПУ у Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань в передбачений законом строк.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В матеріалах справи також відсутні докази надсилання позивачці та отримання нею відомостей щодо кримінального провадження за її зверненнями.

Посилання третьої особи на те, що позивачці на її звернення від 12.02.2021 року надано відповідь не підтверджується належними доказами, в матеріалах справи відсутні докази надсилання їй вказаної відповіді.

Крім цього, відсутні докази надсилання позивачці і постанови про закриття кримінального провадження датованої 30.03.2021 року, а тому посилання третьої особи на те що вказана постанова не була оскаржена позивачем та з нею погодилась, позбавлені юридичного обґрунтування.

Сам факт існування відповідей на звернення позивачки та постанови про закриття кримінального провадження не свідчить про обізнаність з ними позивача.

Згідно з положеннями про Державне казначейство України, затверджене постановою Кабінету Міністрів від 21.12.2005р. № 1232 Державне казначейство України є юридичною особою. Відповідно до ст. 176 ЦК України юридичні особи створені державою не відповідають за зобов`язання держави.

Згідно пунктів 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011(далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Казначейство України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Основними завданнями Казначейства України є: 1) внесення пропозицій щодо формування державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; 2) реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Казначейська служба України відповідно до покладених завдань: здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів; здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (п. 4 Положення).

Згідно ст. 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте, Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 7, ч. 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

В ст. 25 Бюджетного кодексу України встановлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку.

Відповідно до п. 8 ст.7, пунктів 1, 2 ст.23 Бюджетного кодексу України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України «Про державний бюджет».

Згідно із п. 9 Положення Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Отже, відшкодування позивачу шкоди у даному випадку проводиться за рахунок коштів державного бюджету шляхом списання з єдиного казначейського рахунку, тобто грошові кошти відшкодовуються Державним казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Частина 2 вказаної статті передбачає, що моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Такі ж підстави визначені положеннями ст.1167 ЦК України для відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

У постанові від 24 березня 2020 року Верховний Суд у справі №818/607/17 посилався на те, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (абзац 30).

Крім цього, в абзаці 32 та 33 постанови у справі № 818/607/17 Верховний Суд зазначає, що психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції.

Судом встановлено, що позивач є пенсіонеркою у віці 72 роки.

Позивач в позовній заяві зазначає, що в результаті неправомірної бездіяльності органів попереднього слідства у неї значно погіршився стан здоров`я, вона постійно перебуває в стресі та нервовому напруженні. Те, що вона втратила значну для неї суму коштів через неправомірні дії ОСОБА_3 , а органи слідства вчинили бездіяльність, що призводила до затягування слідства вона постійно перебувала у пригніченому стресовому стані. Нервове напруження, позбавило її нормального способу життя. Вона втратила довіру до державних органів та віру в те, що її порушені права можуть бути захищені та відновлені. Для неї, як пенсіонерки грошові кошти в сумі 11000, 00 грн, які вона не може повернути та/або отримати за них бажане, мають велике значення для її подальшого нормального життя та забезпечення себе необхідним. З огляду на такі обставини просила стягнути на її користь 100000,00 гривень моральної шкоди.

Разом з цим, суд приходить до висновку, що наведені позивачем обставини щодо підстав стягнення моральної шкоди у такому розмірі не є доведеними, тому на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в меншому розмірі, який повинен становити 11000,00 гривень, що відповідає характеру та ступеню заподіяння такої шкоди.

Моральну шкоду відповідно до вимог чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини слід стягнути з Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Судом також встановлено, що позивачка 14.12.2020 року зверталася до лікаря невролога, про що міститься запис в медичній картці, їй поставлено діагноз невроз та рекомендовано звернутись до лікаря психіатра.

Згідно рецепту від 15.12.2020 ОСОБА_1 призначено препарати, зокрема гідезепам.

Згідно квитанцій, які містяться в матеріалах справи позивачкою придбано препарати для покращення нервового стану на загальну суму 2061,50 гривень.

Частинами 1,2,3 ст.22, ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення матеріальної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки є не доведеними, так як позивач належними та допустимими доказами не довела, що вказані витрати на придбання лікарських засобів, пов`язанні із бездіяльністю органу національної поліції України, а не станом здоров`я, позивача, враховуючи похилий вік позивача.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89,133, 141, 258-259, 263-265,279, 354 ЦПК України, суд, -

У х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Держава Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, третя особа: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування, задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 11000 гривень (одинадцять тисяч гривень) моральної шкоди.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Держава України матеріальної шкоди в розмірі 2061,50 гривень (дві тисячі шістдесят одна гривня 50 копійок ), відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 22 грудня 2021 року.

Суддя: Р. В. Дехта