Справа № 740/3098/21
Провадження № 2/740/991/21
Р І Ш Е Н Н Я

з а о ч н е

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Карпусь І.М.,

при секретарі судового засідання Кубрак Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ніжині за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визначити порядок користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , виділивши йому у користування житлову кiмнату площею 11,5 кв м та балкон І площею 1,4 кв м, залишивши у спільному користуванні сторін коридор площею 8,4 кв м, ванну кiмнату площею 2,8 кв м, туалет площею 1,4 кв м та кухню площею 7,1 кв м.

Позов аргументує тим, що йому та його дружині ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частці кожному квартири АДРЕСА_1 . Квартира складається із двох кімнат житловою площею 17 кв м та 11,5 кв м, кухні площею 7,1 кв м, ванної кімнати площею 2,8 кв м, туалету площею 1,4 кв м, коридору площею 8,4 кв м, балкону(лоджії) площею 1,4 кв м.

Вказує, що в квартирі, крім нього, мешкає його дружина ОСОБА_2 та їх син - ОСОБА_3 . Останній рік він не може користуватися належною йому на праві власностi квартирою, оскільки у нього склалися напружені відносини із сином дружини.

31 травня 2021 року він надіслав на адресу відповідача рекомендованим листом вимогу про встановлення порядку користування квартирою, в якому зазначив два можливих варіанти користування квартирою.

Відповідач на його вимогу відповіді не надала, а залишаючися співвласником квартири, він позбавлений у праві володіти та розпоряджатися нею вільно, i цим викликало його бажання звернутися до суду за захистом його права власностi.

Ухвалою від 08.06.2021 відкрито провадження у вказаній справі із призначенням підготовчого засідання та викликом сторін.

Ухвалою суду від 27.07.2021 підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача адвокат Литовченко Д.М. надав письмову заяву про проведення судового засідання у їх відсутність, підтримку позову та згоду на заочний розгляд справи та просить суд визначити порядок користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , виділивши у користування ОСОБА_1 житлову кiмнату площею 11,5 кв м та балкон І площею 1,4 кв м, а ОСОБА_2 - житлову кімнату площею 17 кв м, залишивши у спільному користуванні сторін коридор площею 8,4 кв м, ванну кiмнату площею 2,8 кв м, туалет площею 1,4 кв м та кухню площею 7,1 кв м та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи.

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена, не подала відзив, суд відповідно до ст.280, 281 ЦПК розглядає справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення з урахуванням того, що позивач та його представник не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку.

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності по 1/2 частці кожному належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири р АДРЕСА_2 від 30.06.2010 року, укладеним між продавцем ОСОБА_4 з однієї сторони та покупцями подружжям ОСОБА_2 і ОСОБА_1 з другої сторони, посвідченого приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Турчин А.М., а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно комунального підприємства «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради від 06.07.2010 року (а.с. 6, 7).

Згідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , виготовленого КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради 16.06.2010, вказана квартира, загальною площею 49,9 кв м, жилою площею 28,5 кв м, складається з двох жилих кімнат: 1-ша кімната 17,0 кв м, 2-га кімната 11,5 кв м, кухні площею 7,1 кв м, ванної кімнати 2,8 кв м, туалету 1,4 кв м, коридору 8,4 кв м, вбудованої шафи 0,3 кв.м.; балкону (лоджії) 1,4 кв м (а.с.8-9).

Сторони не досягли домовленості щодо порядку користування спільною квартирою.

У відповідності до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно п.14 постанови № 20 від 22.12.1995 року Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику по справах за позовами про захист права приватної власності" можливо встановлення порядку користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов та п.6 Постанови №7 від 04 жовтня 1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" у цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор, тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Поділ квартири в натурі, в даному випадку, є неможливим, оскільки сторонам неможливо виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири.

Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Статтею 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За положеннями ст.363 ЦК України, частка у праві спільної часткової власності переходить до набувача за договором з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Частка у праві спільної часткової власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, переходить до набувача відповідно до ст.334 цього Кодексу.

Відповідно до ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За висновком про застосування норм матеріального права, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року в справі № 6-1500цс15, підтриманим Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2019 року у справі № 524/9161/18, згідно положень ст.358 ЦК України первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, відповідно до розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Отже, положення ст.358 ЦК України є підставою для задоволення вимоги про визначення порядку користування спільним майном між співвласниками. Суд також бере до уваги, що порядок, що визначається судом чи за домовленістю між співвласниками, не є остаточним вирішенням питання користування спільним майном, і в подальшому може неодноразово змінюватись як за домовленістю між співвласниками, так і за позовами будь-кого з них за наявності істотних обставин та змін у відповідних правовідносинах, у тому числі у разі зміни співвласників тощо.

За встановлених обставин, враховуючи вимоги цивільного законодавства, суд дійшов висновку про можливість встановлення між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 запропонованого позивачем порядку користування спільним житлом. За такого запропонованого позивачем порядку користування квартирою, на думку суду, баланс інтересів співвласників порушено не буде. Іншого варіанту поділу вказаних приміщень у користування між співвласниками стороною відповідача суду не подано.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок.

Керуючись ст.12, 13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартироюзадовольнити.

Встановити порядок користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , залишивши у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кухню площею 7,1 кв м, ванну кімнату площею 2,8 кв м, туалет площею 1,4 кв м, коридор площею 8,4 кв м, вбудовану шафу площею 0,3 кв.м., виділивши:

- у користування ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , - житлову кiмнату площею 11,5 кв м, балкон (лоджію) 1,4 кв м;

- у користування ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , - житлову кімнату площею 17 кв м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок у відшкодування сплаченого судового збору.

Копію заочного рішення направити відповідачу в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, - протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.М. Карпусь