РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/15414/15-ц

"08" грудня 2021 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

за участю секретаря судових засідань - Буткевич Л.В.,

учасники справи:

представник позивача - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

у с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 27 березня 2014 року відповідач позичив у неї 39 925 доларів США з зобов`язанням повернути до 31.12.2014 року, що підтверджується відповідною розпискою. Зазначені кошти, за інформацією наданою відповідачем, йому були потрібні для придбання земельної ділянки. Строк повернення позики наступив 31.12.2014 року, але в означений строк відповідач боргу не повернув та заявив, що коштів у нього не має і борг він повернути не може. З метою захисту своїх прав звернулася до суду з даним позовом та просила стягнути з відповідача на її користь борг в сумі 841 978,00 грн., яка є еквівалентом суми боргу 39 925 доларів США за курсом НБУ на час подачі позову до суду (10.08.2015 рік).

В судовому засіданні представник позивача підтримав обґрунтування позовних вимог, та просив суд, з урахування поданої ними заяви про збільшення позовних вимог, яка зареєстрована в суді 30.09.2019 року, стягнути з відповідача на корись позивача суму заборгованості за договором позики у розмірі 39 925 доларів США, три відсотки річних за весь час прострочення повернення позики 5 673,72 доларів США та проценти за користування позикою, враховуючи облікові ставки НБУ, в сумі 3 425,32 доларів США.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання був повідомлений відповідно до вимог ЦПК України. До справи наданий від сторони відповідача відзив на позов, який був оголошений судом під час розгляду справи.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, в тому числі відзив сторони відповідача, суд приходить до наступного.

Позовна заява зареєстрована в суді 13.08.2015 року.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 13.08.2015 року визначено головуючого суддю - Гаврилову О.В.

Судом було направлено запит до відповідного органу щодо перевірки місця реєстрації відповідача, на який 25.08.2015 року отримано відповідь.

Відповідно до ухвали від 25.08.2015 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в судове засідання.

Відповідно до ухвали від 25.08.2015 року відмовлено представнику позивача в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ухвали від 15.01.2016 року відповідачу відмовлено у прийнятті зустрічного позову.

15.01.2016 року задоволено клопотання представника відповідача та призначено судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.

21.04.2016 року суд отримав висновок експерта, провадження у справі відновлено згідно ухвали суду від 22.04.2016 року

Згідно ухвали суду від 09.06.2016 року задоволено клопотання представника відповідача та зупинено провадження у справі до розгляду Оболонським районним судом м. Києва справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним.

Відповідно до Розпорядження № 411 від 14.03.2017 року, у зв`язку із закінченням повноважень судді Гаврилової О.В., призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 14.03.2017 року визначено головуючого суддю - Чех Н.А.

18.06.2018 року суд отримав від сторони позивача клопотання про поновлення провадження у зв`язку з усуненням обставин, що раніше зумовили його зупинення. Додано копії судових рішень.

Згідно ухвали від 02.07.2018 року відновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду.

14.02.2019 року постановлено ухвалу про забезпечення позову та накладено арешти на три земельні ділянки.

05.03.2019 року відповідачем надано до справи відзив на позовну заяву.

Згідно ухвали суду від 04.06.2019 року заява ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову залишена без задоволення.

04.06.2019 року постановлено ухвалу про залишення без задоволення заяви ОСОБА_2 про зустрічне забезпечення.

07.06.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив, 30.09.2019 року - заява про збільшення позовних вимог.

Відповідачем надано відзив на заяву про збільшення позовних вимог.

Згідно ухвали суду від 17.12.2020 року відповідачу відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Згідно ухвали суду від 17.12.2020 року клопотання відповідача про залучення третьої особи та заява ОСОБА_4 про залучення як третьої особи у справі залишені без задоволення.

14.04.2021 року постановлено ухвалу суду, відповідно до якої залишено без задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Відповідно до ухвали суду від 07.10.2021 року заява позивача про забезпечення позову залишена без задоволення.

В суді встановлено наступне.

27.03.2014 року ОСОБА_2 (відповідач по справі) склав розписку, згідно якої він отримав від ОСОБА_1 39 925,00 доларів США строком до 31.12.2014 року, які зобов`язується віддати.

В процесі розгляду справи позивач змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».

Позивач звернулася до суду з метою захисту свого права, посилаючись на те, що вона передала відповідачу в позику грошові кошти, які останній мав повернути у визначений строк, але по цей час не виконав це зобов`язання.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має права звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідач по справі не визнав позовні вимоги, за час розгляду справи в суді мав різні позиції, обґрунтування щодо підстав невизнання позовних вимог.

Так, відповідач подавав суду клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, обґрунтовуючи дане клопотання тим, що він заперечує те, що він давав розписку про отримання від позивача суми грошових коштів 27.03.2014 року; що даний документ сфальсифікований, текс розписки виконаний почерком, який не належить йому, а підпис хоча і схожий, але також зроблений іншою особою.

Згідно Висновку експерта №1653/1654/16-32 від 18.04.2016 року рукописний текст та підпис в розписці від 27.03.2014 року виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів; рукописний текст та підпис розписки від 27.03.2014 року придатні для проведення по ним ідентифікаційного дослідження з метою ідентифікації особи виконавця; рукописний текст та підпис в розписці від 27.03.2014 року виконано ОСОБА_2 без наслідування іншою особою.

Після цього, відповідач звернувся до Оболонського районного суду з позовом про визнання недійсним договору позики, обґрунтовуючи його тим, що 27.03.2014 року грошові кошти йому не передавалися, а були передані раніше для фактичного надання позики іншій особі - ОСОБА_4 ; що на його думку, складення ним розписки від 27.03.2014 року не було направлено на передачу у його власність грошових коштів, а також, що у нього не виник обов`язок щодо їх повернення, оскільки такий обов`язок фактично лежав на ОСОБА_4 .

Відповідно до рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16.01.2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики.

Згідно постанови Апеляційного суду м. Києва від 13.06.2018 року апеляційна скарга ОСОБА_2 відхилена, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16.01.2018 року залишено без змін.

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 10.01.2019 року касаційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16.01.2018 року та постанова Апеляційного суду міста Києва від 13.06.2018 року залишені без змін.

В зазначених судових рішеннях судами встановлено, що з розписки від 27.03.2014 року вбачається, що вона складена і підписана позивачем без будь-яких застережень та зауважень, що свідчить про вільне його волевиявлення при складанні розписки.

Крім цього, відповідачем подавалися позови про недійсність повноважень представників позивача і по справах були прийняті судові рішення, які набрали законної сили на момент прийняття даного судового рішення, та якими повноваження представників позивача визнані належними.

Так, 07.07.2020 року Оболонським районним судом м. Києва було постановлено рішення (справа № 756/2415/19), яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання договорів правової допомоги та додаткової угоди недійсними. Постановою Київського апеляційного суду від 06.10.2020 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07.07.2020 року скасоване та ухвалене нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову.

Так, 14.05.2021 року Оболонським районним судом м. Києва було постановлено рішення (справа № 756/15377/20), яким відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову про визнання довіреності, виданої на представлення інтересів ОСОБА_1 , недійсною. Постановою Київського апеляційного суду від 07.12.2021 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14.05.2021 року залишено без змін.

Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи зазначені вище норми законодавства та встановлені в суді обставини, суд приходить до висновку, що є встановленими, доведеними та такими що підлягають задоволенню, позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача боргу в розмірі 39 925 доларів США.

Щодо вимоги про стягнення процентів за користування позикою на підставі ст.1048 ЦК України та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України суд приходить до того, що ці вимоги не підлягають задоволенню, необґрунтовані належним чином. Враховується і те, що у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову до суду за вимогу про стягнення боргу позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3 654 грн., і дана сума, враховуючи задоволені позовні вимоги, має бути стягнута з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 15, 16, 76-78, 81, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики у розмірі 39 925 доларів США та судові витрати в сумі - 3654 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 17.12.2021 року.

Суддя: