Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа № 209/623/19
Провадження № 2/209/11/21
РІШЕННЯ

іменем України

"10" грудня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лобарчук О.О.

при секретарі Золотих Л.М.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача (адвоката) Бразалук С.С.

відповідача ОСОБА_2

за участю представника відповідача (адвоката) Борсук В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Кам`янське в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд в порядку поділу майна визнати за ним, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 1/2 частину житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ним, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на автомобіль ВАЗ 2101, стягнувши з нього половину вартості автомобіля на користь відповідача, а саме 5073 грн 10 коп.; стягнути з відповідача 1/2 вартості побутової техніки, яка перелічена в позовній заяві, і вартість якої складає 62845 грн, тобто 31422грн 50 коп.; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування свого позову вказав, що ОСОБА_1 , перебував з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 17 серпня 2012 року. Шлюб між ними розірвано 30 жовтня 2018 року на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська. Під час шлюбу ним та відповідачем було набуто нерухоме майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: житлова квартира загальною площею 50,4 кв.м, житловою площею 28,6 кв.м, розташована на 4 поверсі 9-ти поверхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка їм дісталася від гр. ОСОБА_3 за спадковим договором, реєстровий номер 266, серія та номер ВТС 699040- 69041, виданим 26.03.2013 року. До смерті гр. ОСОБА_3 він надавав йому соціальні послуги як пристарілій особі, про що мається відповідна довідка. У зв`язку з тим, що право власності на спільну квартиру реєструвалося на відповідача, у нього відсутні будь-які документи на право власності, а відповідач в свою чергу відмовляється від надання йому документів чи хоча б їх копій. З урахуванням таких обставин він не може надати правовстановлюючі документи на квартиру та визначити її вартість. Також під час шлюбу ними був придбаний автомобіль ВАЗ-2101, який 07.06.2013 року був зареєстрований на імя ОСОБА_2 та автомобілю присвоєно реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вартість автомобіля згідно звіту номер 512-018 про оцінку транспортного засобу від 03.10.2018 року становить 10146 ( десять тисяч сто сорок шість) грн. 20 коп. Ними також були придбані товари побутової техніки: Холодильник ATLANT ХМ-6323-100- вартістю 11099 грн; Компютер IMPRESSION CoolPlay 12218- вартістю 21249 грн.; Led телеізор LG 32LK615BPLB- вартістю 10499 грн.; БФП CANON i-Sensys MF231- вартістю 7499 грн.; Пральна машина SAMSUNG WW 60 K 42101 WDUA- вартістю 12499 грн. У зв`язку з тим, що всі документи та чеки з вартістю товарів побутової техніки залишилися за місцем проживання відповідача, а відповідач відмовляється від надання вказаних документів чи хоча б їх копій, він змушений взяти товарний чек на вказану побутову техніку, щоб визначити її вартість. Станом на 15.02.2019 року взаємної згоди між ним та відповідачем щодо поділу майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, не досягнуто. Ним приймалися заходи до врегулювання поділу сумісного майна досудовим шляхом та 29.10.2018 року на адресу ОСОБА_2 направлялася досудова вимога, яку відповідач проігнорувала. 3 жовтня 2018 року суб`єктом оціночної діяльності СОД ТОВ «АВТО МАРКЕТ» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності номер 252/16 від 28.03.2016) проведена оцінка транспортного засобу та встановлена ринкова вартість автомобіля ВАЗ-2101, яка складає 10146,20 грн. Вартість двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 взята, виходячи з середньої вартості аналогічних квартир, які розміщені як виставлені на продаж в "Новій газеті" в місті Камянському, та становить 300000 грн. Вартість побутової техніки встановлювалась за товарним чеком магазину " Ельдорадо " та разом становить 62845 грн.

Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.02.2019 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову. Вжито заходи щодо забезпечення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: житлову квартиру загальною площею 50.4 кв. м житловою площею 28.6 кв.м, розташовану на 4 поверсі 9-ти поверхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі спадкового договору, реєстровий номер 266.(т.1 а.с.29)

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 квітня 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у загальному порядку позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.(т.1 а.с.30)

Представник відповідача ОСОБА_5 надав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначено, що спірна квартира була отримана позивачем на підставі спадкового договору, укладеного між громадянином ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказана квартира є особистою власністю відповідача ОСОБА_2 . Відповідач набула право власності на спірну квартиру на підставі спадкового договору. Таким чином, спірна квартира не може бути поділена між подружжям, оскільки належить виключно відповідачу на праві особистої приватної власності. Окрім цього, спірна квартира була придбана за особисті кошти відйовідача ОСОБА_2 . Підчас судового розгляду справи стороною відповідача буде доведено, що позивач не приймав жодної участі підчас виконання відповідачем умов договору спадкування, тому не може ніяким чином претендувати на спірну квартиру. Спадковий договір було укладено 26 серпня 2013 року. Зазначає, що відповідач зі стороною по спадковому договору ОСОБА_3 почала близько спілкуватися з початку 2011 року. Враховуючи, що ОСОБА_3 , потребував допомоги, а відповідач ОСОБА_2 мала можливість надавати таку допомогу, то з 2011 року ОСОБА_3 почав проживати разом з відповідачем за адресою: АДРЕСА_2 , та вести спільне господарство. Між відповідачем та ОСОБА_3 склалися стосунки як між близькими родичами. Відповідач ставилася до ОСОБА_3 як до рідного батька, турбувалася про нього забезпечувала його всім необхідним. Враховуючи, що відповідач та ОСОБА_3 не були родичами, у 2013 році було вирішено оформити спадковий договір, щоб на випадок смерті ОСОБА_3 належна йому квартира відійшла саме відповідачу. За весь період з моменту укладання шлюбу по день смерті ОСОБА_3 позивач по справі не приймав жодної участі у догляді за вказаною особою: ні фізичною допомогою, ні матеріальним забезпеченням. Весь час перебування у шлюбі позивач жодного дня не працював, повністю забезпечувався за рахунок відповідача по справі. Стороною відповідача підчас судового розгляду буде доведено, що позивач не мав жодного самостійного заробітку без поважної причини, перебував повністю на утриманні відповідача, не приймав жодної участі у виконанні умов спадкового договору. Відповідач по справі ОСОБА_2 з 2007 року зареєстрована як підприємець, є платником єдиного податку. Доходу від підприємницької діяльності було достатньо як для забезпечення себе, так і для утримання позивача по справі, якій не бажав працювати, та ОСОБА_3 . Після укладання спадкового договору відповідач почала вести записи щодо усіх дій, які стосувалися її участі у догляді за ОСОБА_3 . Позивач по справі участі у догляді не приймав. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Щодо посилань позивача на отримання ним соціальної допомоги по догляду за ОСОБА_3 зазначає наступне. Спочатку вказана соціальна допомога повинна була оформлюватися на відповідач ОСОБА_2 . До відзиву додано копію довідки від 03 травня 2013 року, відповідно до якої ОСОБА_2 за станом здоров`я може здійснювати догляд за ОСОБА_3 . Але, враховуючи, що відповідач була на той момент фізичною особою - підприємцем, і через це вона не могла отримати зазначену соціальну допомогу, тому було вирішено оформити цю допомогу саме на позивача по справі. Щодо поділу транспортного засобу. Позивач посилається на ту обставину, що спірний транспортний засіб було придбано підчас перебування ним у шлюбних стосунках з відповідачем. Вважають, що автомобіль також не може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя, через підстави, обґрунтування яких викладено вище щодо спірної квартири, а саме те, що спірний транспортний засіб було придбано за особисті кошти відповідача і позивач не приймав жодної участі у його придбані. Тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. Щодо поділу побутової техніки. Позивачем на підтвердження вимоги про поділ побутової техніки надано товарний чек від 11 жовтня 2018 року на придбання побутової техніки: Холодильник Atlant ХМ-6323-100 вартістю 11099,00 грн.; Комп`ютер IMPRESSION CoolPlay 12218 вартістю 21249,00; LED телевізор LG 32LK615BPLB вартістю 10499,00 грн.; БФП CANON i-Sensys MF231 вартістю 7499,00 грн.; Пральна машина SAMSUNG WW 60 K 42101 WDUA вартістю 12499,00 грн. Відповідач не має відомостей щодо вказаного майна, оскільки шлюбні стосунки між сторонами припинені ще у серпні 2018 року (копія акту про непроживання додається) і спільне придбання переліченого майна у жовтні 2018 року не має сенсу і вказане не мало місце. Відповідач стверджує, що не має жодних відомостей щодо переліченого у позовній заяві майна у вигляді побутової техніки, вказана техніка не була придбана відповідачем а ні особисто, а ні з позивачем. Позивачем не надано жодних доказів, що вказана техніка взагалі була придбана і що вона є спільним майном подружжя. У серпні 2018 року позивач, виїжджаючи з квартири, забрав майно, в тому числі й побутову техніку, яка була придбана підчас шлюбу з відповідачем. Таким чином, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя в повному обсязі.(т.1 а.с.51-55)

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 червня 2019 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_5 про витребування доказів.(т.1 а.с.82)

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 червня 2019 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_6 про витребування доказів.(т.1 а.с.83)

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 вересня 2019 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_5 про витребування доказів.(т.1 а.с.175)

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 жовтня 2019 року закрите підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.(т.1 а.с.188)

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 липня 2021 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_5 про витребування доказів.(т.2 а.с.35)

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, пояснив, що сестра зареєструвала його на сайті знайомств. Він почав спілкуватися та переписуватися із ОСОБА_2 . Після зустрілися, та почали разом мешкати. Раніше він займався роботами з граніту, але після перейшов на виконання євроремонтів. Уклали шлюб 17.08.2012 року. Він продав все своє майно ум.Дніпрі та переїхав мешкати у м. Дніпродзержинськ (на даний час м.Кам`янське). Його знайомий ОСОБА_7 запропонував доглядати за дідусем, і за це після його смерті залишиться квартира. Він погодився. Операцію по заміні хрусталиків у очі, ОСОБА_3 оплачував самостійно, бо отримував "германські" виплати. Він надавав допомогу в тому, щоб щось привезти. Разом із ОСОБА_2 вони купували меблі, він оплатив шубу вартістю 14000 грн. Щодо укладення спадкового договору саме на ОСОБА_2 , то вона сказала, що оформлення на неї буде дешевше. Сам договір він не бачив, бо ОСОБА_2 його зберігала у себе. При оформленні договору він був присутній, писав заяву. Нотаріус сказала, що це не позбавить його права власності у випадку розлучення. ОСОБА_3 помер до їх розлучення. Автомобіль ВАЗ 2101 вони купили за 10000 грн., поставив на ньому газове обладнання. Автомобілем користується він. Також під час шлюбу вони купували комп`ютер, телевізор дідусю ОСОБА_3 . На даний час квартиру ОСОБА_3 вона сдає в оренду за 2000 грн. плюс оплата комунальних послуг. Так, він раніше був засуджений за крадіжки золота, грошей, справи були закриті. У нього є діти від першого шлюбу- син ОСОБА_9 . Була заборгованість по аліментам з 2005 року. Він залишив колишній дружині квартиру, машину, автостоянку. До 2010 року він відбував покарання у місцях позбавлення волі. Про те, що повинен був сплачувати аліменти він не знав, дізнався лише у 2015 році. Батько йому сказав про це у 2015 році. У 2017 році він вирішив із колишньою дружиною питання щодо боргу по аліментам. Під час укладення шлюбу із ОСОБА_2 він був зареєстрований в АДРЕСА_3 він не був зареєстрований. Щодо зазначення предметів, які необхідно ділити, то це зазначав його представник на той момент, доданий чек на аркуші 22, то просто зазначена вартість таких предметів, а не підтвердження придбання. Разом вони купували: холодильник "Антлант" в 2013 або 2014 році за 6000 грн, або 8000 грн., або 9000 грн. Також купували комп`ютер- системний блок, монітор, колонки. Покупали в магазині "Комп`ютерний мастер". Гроші він брав у своїх батьків- 6000 грн. Гроші віддавали батькам із сімейного бюджету. Лед телевізор дідусеві ОСОБА_3 , покупали також БФП марки Кенон. Пральну машинку йому подарували клієнти в 2016 році. Пральну машинку він привіз в квартиру ОСОБА_2 з Баглійського району, їй було 2-3 роки. Перфоратор, циркулярну пилку, паяльники, пилку та інші інструменти йому дарували хлопці. Автомобіль ВАЗ 2101.В 2013 році вони купли цей автомобіль у ОСОБА_10 . Переоформлювали машину 2 рази- перший раз знімали з обліку, а потім ставили на облік. Заплатили за автомобіль 10000 грн. Він особисто віддавав кошти продавцю. Оформили на ОСОБА_2 , оскільки у неї є пенсійне посвідчення, там пільги. Автомобіль він залишив собі в користування. Щодо оформлення квартири та спадкового договору, то він тільки підписав заяву, що не заперечує проти оформлення документів на ОСОБА_2 , договір він не читав.

Представник позивача ОСОБА_11 в судовому засіданні підтримала викладені в позовній заяві обставини, просить задовольнити позовні вимоги позивача ОСОБА_1 . Крім того, зазначила, що за період шлюбу, який було укладено між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 17 серпня 2012 року, та зареєстрованого Дніпровським районним у місті Кам`янському відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управлення юстиції у Дніпропетровській області (актовий запис № 387) та розірвано рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 30 жовтня 2018 року, подружжя яке мало спільний бюджет, та вело спільне господарство придбало у власність наступне майно згідно спадкового договору від 26.03.2013 року квартиру АДРЕСА_4 , автомобіль ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_2 побутову техніку для потреб сім`ї,загальна вартість якої на час придбання складала 62845 грн. Позовні вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовує відповідно до норм Сімейного Кодексу України а саме: відповідно до положень ч.1 ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу ). За ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. У відповідності ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї то гроші, інше майно, в тому числі гонорару, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності. За ч.І ст. 70 СК України У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідач ОСОБА_2 набула право власності на спірну квартиру АДРЕСА_4 згідно спадкового договору від 26.03. 2013 року.

Згідно з цивільним Кодексом України сутність спадкового договору полягає в тому, що за таким договором відбувається розпорядження належним відчужувачеві майном ще за життя, але із набуттям набувачем права власності на майно після смерті відчужувана. Набувач за цим договором, за життя відчужувана, має лише можливість придбання права на майно в майбутньому за умови виконання вимог зазначених у договорі. Виходячи с зазначеного спадковий договір не є договором про спадкування, а норми, що регулюють цей договір, утворюють інститут зобов`язального, а не спадкового права. Оскільки спадковий договір не є видом спадкування, тому на нього не поширюються й певні обмеження, встановлення щодо спадкування за заповітом.

Згідно абз.1 п.28 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що перехід майна від відчужувана до набувала на підставі спадкового договору є окремим видом спадкування, а тому на відносини сторін не поширюються відповідні правила про спадкування, в тому числі право на обов`язкову частку.

Також, якщо майно належить особам на праві спільної часткової власності, то правила реалізації переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності не застосовуються, зокрема, у разі посвідчення договорів довічного утримання (догляду), спадкового договору, дарування ренти якщо майно передається безоплатно п.п.5.5 п5 глава 1, п. п. 8.3 8 глави 2 розділу 2 наказу Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року 3 296-5 « Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Таким чином, одним із найважливіших критеріїв розмежування спадкового договору та інших договорів про передання майна у власність іншій особі є визначення моменту виникнення права власності у набувача за договором. Спадковий договір надає можливість відчужувачеві - фізичній особі - передати право власності на майно іншій особі - набувачеві - в разі смерті. При цьому відчужував зберігає за собою до смерті право власності на це майно. Водночас укладення таких цивільно-правових договорів, як договір довічного утримання, догляду (договір дарування, договір ренти призводить до втрати права власності на майно за життя відчужувана, дарувальника, одержувача ренти. Укладення спадкового договору за певної життєвої ситуації та мотивації власника майна має притаманні йому переваги й порівняно із заповітом, зокрема: на відносини сторін за спадковим договором не поширюються відповідні правила про спадкування. Набуття права власності на спірну квартиру АДРЕСА_4 згідно спадкового договору від 26.03. 2013 року, не є набуттям власності в порядку спадкування, та не може належать виключно відповідачу ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності а є спільною власністю подружжя, як майно набуте в період шлюбу. Ст. 71 СК України визначає способи та порядок поділу майна що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майно що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. За ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя якщо інше не визначено домовленістю між ними. Спірний автомобіль ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_2 - є неподільною річчю. У зв`язку с достатньо неприязними стосунками які склались між позивачем та відповідачкою визначити порядок користування неподільною річчю неможливо. Позивач має водійське посвідчення, постійно користувався та користується автомобілем тому вважає за можливе при розподілу майна залишити за собою право особистої власності на автомобіль ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_3 , сплативши відповідачу вартість 1/2 частки автомобіля, згідно оціночної вартості. За загальним правилом застосування презумпції згідно ст. 60 СК України майно одержане одним із подружжя як набувачем за договором, під час перебування набувача у шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, але таких обставин відповідачем не наведено, оскільки, навіть, якщо один з подружжя взагалі не працює та не має доходу, все, що заробляться в шлюбі іншим з подружжя, який має самостійний дохід, - вважається спільним майном подружжя. Власними коштами одного з подружжя є лише коїнти, отримані ним в дарунок, або в спадок. Доказів існування таких коштів відповідач не надав.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, просить відмовити. Пояснила, що познайомилася із ОСОБА_1 13.10.2011 року- він відповів на переписку в інтернеті. Приїхав він 30.10.2011 року. Казав, що працював в Криму, займався гранітом. Просив не зустрічати, а щоб він приїхав сам, неначе додому, при цьому казав ніжні слова. Їй як жінці дуже хотілося жіночого щастя. Він був без зубів. Казав, що у нього була велика зарплатня, але видали йому тільки 3000 грн. У нього із собою була спортивна сумка, в якій були запасні труси, шкарпетки, альбом та блокнот, і все. Спочатку він не сказав їй про в`язницю. Потім сказав, що відсидів 7 років за дії депутата. 14.11.2011 року вони їздили в м.Нікополь до його батьків. Вони також сказали неправду. Він сказав, що у нього було все, але він залишив все це своїй колишній дружині та сину. Вона оплатила йому вставлення зубів. Розписали їх 17.08.2012 року. Він вдавав вид, що їздив на роботу та казав, що його "кинули", там ноги боліли, там грошей не було. Друзі попереджали її та питали, навіщо він їй потрібен. Намагалася влаштувати його, але із судимостями його не брали. Вона спитала, що він вміє роботи, і він сказав, що робити ремонти. Вона допомогла йому оформити документи під її документи, роздавала візитні картки. Перед кожним ремонтом він шукав в інтернеті як це робиться. Її дітям він зробив поганий ремонт. Вона думала, що він хоче посварити її із сином, друзями, бо постійно жалівся на її сина. В м.Дніпрі у нього нічого не було. За місяць до того, як піти, він не ночував вдома. Також часто не ночував і під час шлюбу. Інтимних стосунків після укладення шлюбу, між ними не було. Він часто знаходився в с. Шульговка зі своєю знайомою ОСОБА_13 . Масло в машині міняв по 900 грн. кожного місяця, їй друзі сказали, що такого не може бути. Комп`ютер знаходиться у його батьків. Кожного тижня вони возили його батькам продукти, купила їм блендер, мікрохвильовку, кухоний комбайн, кавоварку. Всі меблі в квартирі вона купувала сама, про що є чекі. Золотий ланцюжок замовила та оплатила його вартісь вона сама. ОСОБА_1 попросив сказати, що це він їй подарував. Вона не могла сказати інакше. ОСОБА_3 вона знала раніше, ніж його узнав ОСОБА_1 вона стала активно надавати йому допомогу в 2011 році. В той час ОСОБА_1 ще був у в`язниці. ОСОБА_3 сам запропонував щоб вона допомагала йому, бо у нього дітей не було. Пізніше вона познайомила ОСОБА_1 з дідусем. В 2013 році оформили договір по догляду за ОСОБА_3 . Сплачувала за оформлення вона. У нотаріуса Окатої був ОСОБА_1 , його друг- ОСОБА_18 , був ОСОБА_19 . ОСОБА_1 просто розписався. Щодо автомобіля. Вона купувала автомобіль у ОСОБА_20 , але власником була її мати, за 1500 доларів США. При оформленні автомобіля був присутній ОСОБА_1 , бо йому відразу відновлювали водійські права. Щодо інструментів, то вона давала гроші на їх придбання. Але інструменти зникали. Також інструменти їй давали її знайомі. Комп`ютер та БФП купувала вона сама. Холодильник вона купувала до шлюбу. Квартиру в оренду вона не здає, там мешкає родич її друзів. Нічого ОСОБА_1 колишній дружині не залишав, про це вона з нею спілкувалася. На питання відповідач зазначила, що вона не знає, чи оплачувалася робота ОСОБА_1 по ремонтам. Техніку та інтрументи все покупала вона. Побутова техніка в період шлюбу ними не покупалася. Пральну машинку їй купив син.

Представник відповідача ОСОБА_21 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що сторони перебували в шлюбі з 17 серпня 2012 року по 30 жовтня 2018 року. В цьому шлюбі сторони дітей не мали. Як для позивача ОСОБА_1 , так і для відповідачки ОСОБА_2 це був не перший шлюб. Сторони раніше перебували в шлюбі, мають від першого шлюбу дітей, котрі мешкають окремо. Як з`ясовано, позивач ОСОБА_1 до реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, останній раз 01.02.2005 був засуджений Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. 289 ч.1, 185 ч.5, 70 ч.1 КК України, та отримав покарання у виді позбавлення волі терміном на 7 років з конфіскацією майна. Звільнений після відбуття покарання 12.05.2011 року. Крім того, ОСОБА_1 на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області був зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Свій обов`язок щодо сплати аліментів ОСОБА_1 в повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим є боржником. Відомості щодо ОСОБА_1 внесені до Єдиного реєстру боржників, в якому він значиться по сьогоднішній день. За таких обставин вбачається, що на день укладання шлюбу (17.08.2012р) позивач ОСОБА_1 будучі боржником по аліментам, чуть більше ніж рік, після відбування покарання, реєструє шлюб з успішною жінкою ОСОБА_2 котра на той час була приватним підприємцем мала стабільний дохід, крім того отримувала пенсію та виплати, як особа котра постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЄС. Як пояснила в судовому засіданні ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 приїхав до неї в м. Кам`янське з одним пакетом, в якому знаходилися його особисті речі. При цьому ОСОБА_1 на час укладання шлюбу з ОСОБА_2 будь-яких матеріальних благ не мав, ніде не працював, потребував лікування та протезування зубів. В судовому засіданні встановлено, що сторони мешкали в належній ОСОБА_2 квартирі. Квартира, на час заселення до неї ОСОБА_1 була повністю мебльована, мала всі необхідні зручності, в квартирі також знаходилась уся побутова техніка як то, холодильник, телевізор, пральна машина та інші предмети побуту. Тобто ОСОБА_1 почав нове життя з жінкою, котра на той час мала все необхідне для нормального проживання в родині без необхідності будь-якого придбання. В свою чергу ОСОБА_1 не надав суду будь-яких доказів того, що на час реєстрації шлюбу з відповідачкою він мав будь-які статки чи дохід. Після розірвання шлюбу, ОСОБА_1 будучі особою корисною, переслідуючи цілі незаконного збагачення звернувся до Дніпровського районного суду м Дніпродзержинська з позовною заявою про поділ майна подружжя. Щодо переліку майна, котре ОСОБА_1 просить поділити, він зазначив холодильник «ATLANT» вартістю 11099 грн, комп`ютер IMPRESSION Cool Play вартістю 21249 грн: телевізор LG вартістю 10499: БФП CANON вартістю 7499 грн. пральну машину SAMSUNG вартістю 12499грн, автомобіль ВАЗ 2101, вартістю 10146 грн, а також квартиру, котра знаходиться за адресом АДРЕСА_1 . Будь-яких належних та допустимих доказів, котрі б свідчили, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя позивачем додано не було. Товарний Чек № 35594 від 11.10.2018р, котрий був наданий ОСОБА_1 щодо вартості побутової техніки та іншого майна не може слугувати доказом по справі, оскільки в ньому лише зазначена вартість цього майна, котре бажає розділити позивач. Вказаний чек не є засобом платежу, та за цим чеком товар не був придбаний. Та як сам пояснив позивач він його взяв в торгівельній організації «Ельдорадо» щоб з`ясувати вартість майна. Щодо показів позивача ОСОБА_1 відносно часу придбання та вартості майна, то останній не зміг в судовому засіданні назвати період придбання цього майна, його вартість та навіть назву. В судовому засіданні навпаки знайшов підтвердження факт придбання побутової техніки безпосередньо відповідачем ОСОБА_2 ще до шлюбу з ОСОБА_1 . Так відповідачем було представлено суду документальні докази придбання цього майна як то чеки, квитанції, технічна документація. В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 неодноразово наголошував на тому що в період шлюбу з відповідачкою він працював та мав дохід, який входив до загального бюджету сім`ї. Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 останній раз був офіційно працевлаштований з 17.04.2002р по 20.09.2002 року про що свідчить його трудова книжка. Згідно довідки Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців серії AB №225304 ОСОБА_1 не зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. Будь-яких відомостей, про свій дохід під час шлюбу з ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 суду не надав. Покази свідків сторони ОСОБА_1 про те, що останній займався ремонтами та мав мінливий дохід, без належного на то підтвердження, не може слугувати доказом по справі, та свідчити про можливість позивача не тільки утримувати сім`ю, але придбати зазначене ним майно. В свою чергу,- відповідач ОСОБА_2 надала суду переконливі докази свого доходу, котрі офіційно підтверджені державними органами. ОСОБА_1 та його представник хибно вважають, що майно набуте подружжям під час шлюбу, без підтвердження участі у придбанні цього майна одним із подружжя котрий не мав дохід є спільною сумісною власністю подружжя. Придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам собою факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя, цей правовий висновок зробив 22 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув у справі № 711/2302/18 (провадження № 61- 13953.СВІ9). В свою чергу розглядаючи питання придбанні автомобіля "ВАЗ 2101" 1972 року випуску просить суд звернути увагу на наступне. Вказаний автомобіль було придбано у ОСОБА_22 . В судовому засіданні ОСОБА_23 підтвердила цей факт. Також свідок вказала, що відповідачку ОСОБА_2 вона знала ще до знайомства з ОСОБА_1 , оскільки син ОСОБА_2 є хресним батьком дитини її доньки. Саме до нього вона звернулася з проханням допомогти в продажі автомобіля. Вказаний автомобіль був придбаний ОСОБА_2 за її особисті кошти. Факт огляду вказаного автомобіля позивачем ОСОБА_1 щодо його технічного стану ніхто не оспорює, оскільки він дійсно мав місце. Щодо вартості автомобіля, за яку він був придбаний то його вартість зазначена в розписках підписаних особисто ОСОБА_23 , котра в судовому засіданні підтвердила факт їх підписання. В судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 наполягала на тому , що вказаний автомобіль був придбаний нею за особисті кошти для поїздок пов`язаних з її роботою. Ніхто не заперечує той факт що в якості водія був ОСОБА_1 , котрий мав опит керування вказаним автомобілем . Щодо утримання цього автомобіля, а також ремонту, то в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 показав суду, що всі витрати по ньому несла саме відповідачка, за кошти якої були придбані акумуляторна батарея, розхідні запчастини, гума та ін. 26.03.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено спадковий договір відповідно до якого ОСОБА_3 передає після його смерті у власність ОСОБА_2 належну йому квартиру АДРЕСА_5 , а остання зобов`язується виконувати розпорядження майнового та немайнового характеру. В судовому засіданні було встановлено що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були знайомі задовго до реєстрації її шлюбу х ОСОБА_1 , та перебували в дружніх стосунках ОСОБА_2 взяла шевство на цим похилим чоловіком, та допомагала йому. В подальшому ОСОБА_3 запропонував їй укласти спадковий договір. Усі обов`язки по спадковому договору ОСОБА_2 виконала в повному обсязі. В свою чергу, після смерті ОСОБА_3 спірна квартира перейшла у власність ОСОБА_2 тому є особистою приватною власністю одного з подружжя в даному випадку ОСОБА_2 . На підставі викладеного вбачається що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є не обґрунтованими. Будь-яких належних та допустимих доказів, котрі б свідчили що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_25 суду зі сторони позивача не надано. В свою чергу відповідач ОСОБА_2 надала суду переконливі докази того, що майно, котре перелічено в позові придбано за її особисті кошти, та є її особистою приватною власністю. В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про поділ спільного майна подружжя» просить відмовити в повному обсязі. Судові витрати по справі покласти на позивача. Документальне підтвердження судових витрат відповідача, про надання правничих ( юридичних) послуг буде надано не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду (ч. 8 ст 141 УПК України), котрі підлягають стягненню з позивача з постановленням відповідного рішенню суду.

Свідок ОСОБА_26 (свідок позивача) пояснив в судовому засіданні, що ОСОБА_1 знає з 2011 року, а ОСОБА_2 з 1987 року, вони його сусіди. Почали спілкуватися після того, як ОСОБА_2 одружилася із ОСОБА_1 , це з 2012 року, ходили в гості. Спочатку між ними були добрі стосунки. ОСОБА_1 працював, навіть іноді брав його на роботу. Заробляв ОСОБА_1 добре. ОСОБА_1 працював у ОСОБА_3 і той з ним подружився, навіть заповів квартиру по АДРЕСА_6 , про що зазначив під час святкування дня народження, бо ОСОБА_1 допомагав йому. У ОСОБА_2 було майно, коли вона уклала шлюбі з ОСОБА_1 . Вже після одруження з`явився комп`ютер, ОСОБА_1 робив лоджію, меблеву стінку, але точно не знає, ОСОБА_1 чи то збирав, чи то купували, також вони купили холодильник "Атлант". Бачив пральну машинку. Знає, що ОСОБА_2 десь працювала - клуб знайомств. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 нічого із інструментів не забирав. Він давав йому теплі речі, бо ОСОБА_2 не віддавала йому його речі і інструменти. Він також дарував йому інструменти, ОСОБА_1 робив ремонти. Крім того, йому ОСОБА_1 давав гроші і він купував блендер. ОСОБА_1 заробляв добре, бо якщо вони кудись їхали, то купував їжу ОСОБА_1 , де працювали - ОСОБА_1 давав йому частку, і це не були маленькі гроші. ОСОБА_1 він допомагав близька 2-х років знаходити де робити ремонти. Також він знає, що ОСОБА_1 сплачував податки. Він не бачив початок відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , бо у ОСОБА_2 було багато чоловіків. З ОСОБА_1 його познайомила ОСОБА_2 . Від ОСОБА_3 тільки чув, що ОСОБА_1 купив телевізор, то ОСОБА_1 купив ще щось, тому і зробив висновок, що саме ОСОБА_1 доглядав за дідусем. Також ОСОБА_1 допомагав робити йому ремонт і після розлучення, оскільки у нього була операція, він інвалід 2 групи. ОСОБА_1 після розлучення боявся заходити до під`їзду, він його зустрічав, бо ОСОБА_2 імпульсивна, погрожувала. В поліції він казав, що такого не було, бо ОСОБА_2 його налаштувала проти ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_35 (свідок позивача) пояснив в судовому засіданні, що знає ОСОБА_1 та ОСОБА_2 більше 5 років. Відносини нормальні. ОСОБА_1 займався ремонтом, будівельними роботами. У них була дружна родина, не сварилися. Для нього новина про їх розтавання була шоком. Дома у них бував. Кому що належить він не знає. В квартирі є телевізор, гарний ремонт. Він звертався до ОСОБА_1 для того, щоб він зробив у нього ремонт також, гроші йому не займав. Він займається ремонтом взуття, і ОСОБА_1 привозив йому ремонтувати своє взуття та взуття дружини.

Свідок ОСОБА_36 (свідок позивача) пояснив, що знає ОСОБА_1 біля 8 років. ОСОБА_2 узнав пізніше, коли почав приходити в гості до них. ОСОБА_1 працював на будівельних об`єктах. Гадає, що він був матеріально не залежний від своєї дружини, гроші у нього були. Він навіть займав у ОСОБА_1 гроші - 300 доларів на добу. При цьому ОСОБА_1 питав у дружини згоду, щоб надати в борг гроші.

Свідок ОСОБА_38 (свідок позивача) пояснила, що ОСОБА_1 знає з 2016 року. Він робив у неї ремонт. Був великий обсяг роботи (підлога, стелі, проводка). Гроші вона йому платила частинами - 1000 грн., 2000 грн., 2000 грн. Ремонт робив два рази, вдома і в барі. Платила в загальній сумі десь біля 12000 грн.

Свідок ОСОБА_23 (свідок позивача) пояснила в судовому засіданні, що в 2013 році помер її чоловік, захворіла дитина, тому вона вирішила продати автомобіль ВАЗ. Її донька товаришує із сином ОСОБА_2 і тому при розмові сказала, що продають автомобіль, а він сказав, що їх родина бажає купити. Потім вони приходили- був ОСОБА_1 , дивилися і їм сподобалося. Домовилися за 10000 грн. Із ОСОБА_2 вони зустрілися тільки в МРЕО. Вона зняла машину з обліку, за що сама і заплатила. Далі вже все оформлювала ОСОБА_2 з ОСОБА_1 . Договір купівлі - продажу вони не оформлювали. В МРЕО їздили ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . В МРЕО інспектор подивився документи, вона оплатила гроші за зняття з обліку, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ще за щось платили. Заплатили їй гроші і вона пішла. До кінця процедури оформлення машини вона не залишалася. Щодо написання договору про отримання завдатку за купівлю автомобіля, який надала в суді ОСОБА_2 , то може сказати, що цю розписку вона написала восени минулого року за проханням ОСОБА_2 . Насправді ніякого завдатку у 2010 році вона не отримувала. Гроші в повному обсязі та одноразово вона отримала в МРЕО в 2013 році. Оцінку автомобіля вона не робила. Вона знає, що автомобілем користується ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_39 (свідок відповідача) пояснив, що знає ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Приїхав на виклик у 2018 році - сімейна сварка . звернулася жінка і повідомила, що її цивільний чоловік не хоче покидати житло. ОСОБА_1 при них зібрав свої речі, була розмова про болгарку, потім попросив ключі від автомобіля щоб перевезти речі. Він поїхав, а ОСОБА_2 написала заяву, що претензій немає. ОСОБА_1 збирав речі - одяг, мабуть були інструменти, речі збирав в квартирі, кладовці, за вудочки він не знає точно не пам`ятає. Повторно, через пару годин, знову приїхали на цю адресу, бо був виклик ОСОБА_1 , що йому не віддають речі. Але там ОСОБА_1 вже не було, була тільки ОСОБА_2 . Рішення суду про виселення не було. ОСОБА_1 покинув квартиру добровільно.

Свідок ОСОБА_40 (свідок відповідача) пояснила, що ОСОБА_2 знає років зо 20, вони дружать. ОСОБА_1 знає з 2011 року. Дома у ОСОБА_2 буває. Знає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 познайомилися по переписці. ОСОБА_2 грамотна та забезпечена. ОСОБА_1 доросліше на 2 роки сина ОСОБА_2 . У ОСОБА_2 своє шлюбне агенство, вона тамада, організує та проводить корпоративи. А ОСОБА_1 відновив свій паспорт, допомагала йому в цьому ОСОБА_2 . Вона намагалася організувати йому ремонтну фірму, знаходила йому клієнтів. Останні 3-4 роки ОСОБА_1 почав казати, що проблеми з грошима - то йому не доплатили гроші, то поламався інструмент. Коли він уходив, то забрав із собою всі свої речі. ОСОБА_2 дзвонила і казала, що ОСОБА_1 пішов і забрав речі при поліції. Вона ще дала йому машину свою, щоб він перевіз речі. Щодо ОСОБА_19 , то з 2011 року ОСОБА_2 за ним доглядала. При цьому вона почала доглядати за дідусем раніше, ніж познайомилася із ОСОБА_1 . Хто саме прибирав у дідусі та матеріально забезпечував точно не знає.

Свідок ОСОБА_42 (свідок відповідача) пояснила в судовому засіданні, що ОСОБА_2 знає більше 10 років. Вона проводила свята та заходи, шлюбне агенство. ОСОБА_1 знає з часу його знайомства із ОСОБА_2 У цьому шлюбі ОСОБА_2 взяла на себе роль добувача, сплачувала комунальні платежі, покупала продукти, речі ОСОБА_1 - це вона бачила особисто. ОСОБА_1 займався будівництвом, ремонтом. Вій їй робив ремонт в 2х будинках - в її будинку та будинку її батька. Після ремонту в будинку її батька були викрадені речі, матеріали по пошиву хутрових виробів. Вона не писала заяву з цього приводу на ОСОБА_1 бо він був у шлюбі із ОСОБА_2 . Знає про те, що ОСОБА_2 зверталася до поліції із заявою про викрадення у неї грошей. Роботу вона йому оплачувала, але якість роботи була не дуже. Спочатку вона заплатила йому біля 3000 грн. Ці гроші у нього пішли на особисті потреби, це казала ОСОБА_2 . Також вони купили автомобіль за гроші ОСОБА_2 . ОСОБА_1 прийшов до ОСОБА_2 без нічого. Коли ОСОБА_1 уходив, то він забирав всі речі, що саме вона не знає. Забрав і інструменти, це відбувалося в присутності працівників поліції. Щодо квартири ОСОБА_19 . Дідуся доглядала ОСОБА_2 . Вона опікувалася ним, турбувалася, та доглядала за ним ще до появи ОСОБА_1 . Дідусь інколи бував вдома у ОСОБА_2 , ночував. Десь років 5 назад ОСОБА_2 оплачувала йому операцію в клініці зору. Це вона особисто знає, оскільки бачила, що вона щось замовляла, возила на процедури.

Свідок ОСОБА_45 (відповідача) пояснила ,що ОСОБА_2 знає з 2008 року, гарно дружили. ОСОБА_1 знає з 2012 року після того, як ОСОБА_2 зареєструвала з ним шлюб. ОСОБА_2 має шлюбне агенство, психолог, тамада, віддана людина. ОСОБА_1 звільнився із в`язниці, голий, босий. ОСОБА_2 оплатила йому протезування зубів, купила інструменти для того, щоб він займався ремонтом. Він постійно просив у ОСОБА_2 гроші. У квартирну все покупала ОСОБА_2 , пізніше купила автомобіль для роботи, ОСОБА_1 був водієм. Потім він перестав її возити, став пропадати. ОСОБА_3 з`явився в началі 2011 року, ОСОБА_2 купувала йому продукти,оплатила операцію, доглядала за ним. Тому ОСОБА_3 переписав на неї свою квартиру. За час проживання ОСОБА_1 у квартирі ОСОБА_2 нічого не змінилося. Вона бувала вдома у ОСОБА_2 , але ОСОБА_1 бачила тільки один раз. Жили вони біля 4х років, однак останні 3,5 роки його вдома майже постійно не було. ОСОБА_2 підозрювала його у зраді. Документи на квартиру ОСОБА_3 вона не бачила. Бачила ОСОБА_3 у квартирі ОСОБА_2 в кінці 2013 року.

Свідок ОСОБА_24 (відповідача) пояснив, що знає ОСОБА_2 з дитинства, вони дружили. Знає її як чутку, віддану людину, у неї шлюбне агенство. Він також користувався послугами її агенства. Знає, що вона доглядала за ОСОБА_3 . ОСОБА_3 мешкав у його під`їзді. В 2013 році познайомився із ОСОБА_1 Он позицінував себе як порядна людина . Можна сказати, що між ними були гарні стосунки, він також займався будівництвом. Одного разу він звернувся до ОСОБА_1 , щоб той допоміг встановити на автомобіль газове обладнання у знайомого, при цьому замовив гарної якості редуктор і попросив поставити при ньому. Але як з`ясувалося, знайомий ОСОБА_1 поставив на автомобіль звичайний та дешевий і без нього. Тобто, як він зрозумів йому на автомобіль поставили вже вживаний редуктор. При цьому він сказав ОСОБА_1 , що оставляє автомобіль без сигналізації, і наступного дня у нього із авто викрали акумулятор. Просто вважає, що це є певним збігом. Він неодноразово пропонував ОСОБА_1 працювати разом, але він відмовився. В квартирі у ОСОБА_2 все було так, як і до поселення там ОСОБА_1 . Щодо ОСОБА_3 , то ОСОБА_2 жалілася йому, що ОСОБА_1 не допомагає їй доглядати за дідусем, постійно вдома відсутній, гроші додому не приносить. ОСОБА_1 попросив його допомогти йому в особистій справі. Вони поїхали на вулицю Дорошенко , ОСОБА_1 сказав, що їдуть до його знайомої. Але по спілкуванню ОСОБА_1 з цією жінкою він зрозумів, що він там часто буває. Крім того, ОСОБА_1 просив його допомогти пройти медичний огляд тій жінці, до якої вони їздила на АДРЕСА_7 . Додатково пояснив, що автомайстер, що робив йому газове обладнання на автомобілі, це друг ОСОБА_1 , гроші він платив саме майстру. Побутова техніка- хлібопіч була у ОСОБА_2 ще до ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_50 (свідок відповідача) пояснила, що знає ОСОБА_2 з 2004 року, вона була тамадою в клубі. ОСОБА_2 допомогла їй з роботою. ОСОБА_1 знає з 2012 року. В квартирі у ОСОБА_2 вона була нечасто, десь один раз на місяць. Після того, як ОСОБА_1 став жити із ОСОБА_2 , то в квартирі нічого не змінилося. З`явилися залозі. ОСОБА_1 допомагав їй переїхати на автомобілі та робив меблі в квартирі. Це було у 2016 році. Знає, що ОСОБА_1 займався ремонтом. При ній ОСОБА_2 давала йому гроші на продукти. Щодо утримання ОСОБА_3 . Восени 2011 року вона дізналася, що ОСОБА_2 стала доглядати за дідусем. Купувала йому ліки, продукти, догляд. З кінця 2013 року дідусь мешкав у ОСОБА_2 дома. На питання захисника позивача відповіла, що ОСОБА_1 зробив добре їй тумбочки та відремонтував стіл. Вона платила йому гроші. Залишалися зайві деталі, або ж не вистачало, вона докупала. Приходилося доплачувати за ремонт, бо ОСОБА_1 сказав, що були витрати на бензин. ОСОБА_2 підвищувала авторитет свого чоловіка.

Свідок ОСОБА_51 (свідок відповідача) дала пояснення, що знає ОСОБА_2 з 2010 року, оскільки зверталася до шлюбного агенства. Казала, що вона маляр-штукатур. ОСОБА_2 попросила зробити відкоси в квартирі у ОСОБА_3 . Вона із ОСОБА_3 мешкають в одному районі, і вона часто бачила, як ОСОБА_2 приходила до дідуся. Потім дізналася, що появився у ОСОБА_2 чоловік ОСОБА_1 . Вона просила її влаштувати ОСОБА_1 на роботу. Вона рекомендувала. Але прораб, куди його взяли на роботу сказав, що ОСОБА_1 не вміє працювати.

Свідок ОСОБА_52 (свідок відповідача) в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 знає близька 18 років, а ОСОБА_1 - з 2011 року. У неї був меблевий бізнес та ресторанний бізнес. ОСОБА_2 звернулася до неї з приводу підшукати роботу ОСОБА_1 (його минуле вона не сказала). Вона надала йому роботу - виготовлення відкосів над віном, зацементувати біля сходинок, встановити водонагрівач. У них із ОСОБА_1 з приводу ремонту були скандали, оскільки виконана ним робота не відповідала належній якості. Роботу оплатила. ОСОБА_2 казала, що ОСОБА_1 ніхто не бере на роботу, оскільки він відбував строк у в`язниці. Він сам про це розповідав. Казав, що він із Нікополя . Перше враження від нього було те, що він немає нічого, ні інструментів, на автомобіля. Він казав, що себе асоціює як будівельник. Казав, що його обманули на об`єкті на соцмісті та забрали увесь інструмент, який купувала ОСОБА_2 . Вона сама вхожа до будинку ОСОБА_2 . У ОСОБА_2 в квартирі було все, нічого вони під час проживання із ОСОБА_56 не купували. Автомобіль купила ОСОБА_2 за 1500 доларів США і давала гроші на переобладнання автомобіля на газ та електроніку. Водив автомобіль ОСОБА_1 для потреб ОСОБА_2 . Їй подзвонила ОСОБА_2 та сказала, що її обікрали. За ланцюжок, ОСОБА_1 казав, що це він купив ОСОБА_2 його, але насправді ланцюжок купила сама ОСОБА_2 , дала ОСОБА_1 щоб він їй подарував при гостях. Це вона зробила для того, щоб підняти авторитет ОСОБА_1 при її знайомих та його показати його турботу про неї. ОСОБА_3 знає з 2013 року. ОСОБА_2 сказала, що дідусю 80 років. Наскільки вона знає, що ОСОБА_2 ознайомилася із ним по роботі, бо дідусь хотів знайти жінку щоб за ним хтось доглядав. ОСОБА_2 запропонувала свої послуги доглядати за дідусем. Так і почала доглядати. Дідусь був і на дні народження ОСОБА_2 . Потім дідусь жив у ОСОБА_2 з 2011 року. 01.01.2014 року ОСОБА_2 подзвонила і сказала, що дідусь помер і потрібен ритуальний обід. ОСОБА_1 також допомагав дідуся відвезти. Був оформлений спадковий договір на ОСОБА_2 , допомога на ОСОБА_57 оплачувала ритуальний обід. Причиною розлучення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було те, що ОСОБА_1 часто не бував дома, ОСОБА_2 підозрювала його у зраді, постійно у нього ламалася машина, ОСОБА_2 давала гроші на ремонт. Виїжджав ОСОБА_1 в присутності працівників поліції. При цьому взяв автомобіль і не повернув до цього часу.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 17 серпня 2012 року зареєстрували шлюб у Дніпровському відділу державної РАЦС Дніпродзержинського МУЮ у Дніпропетровський області, про що було зроблено актовий запис №387.(т.1 а.с.11)

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30.10.2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.(т.1 а.с.12)

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 на підставі спадкового договору належить квартира житловою площею 28,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ..(т.1 а.с..13)

Згідно звіту про оцінку транспортного засобу №512-018 складеного 03.10.2018 року ринкова вартість автомобіля ВАЗ 2101, д.р.н. НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 на дату оцінки складає 10146,20 грн.(т.1 а.с.16-18)

Власником автомобіля ВАЗ 2101, д.р.н. НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 є ОСОБА_2 .(т.1 а.с.20)

Згідно довідки про отримання допомоги №1926 від 15.08.2018 року видана ОСОБА_1 в тому, що він перебуває на обліку в УСЗН адміністрації Дніпровського району КМР та йому з 13.05.2013 року по 02.01.2014 року призначено компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги за престарілою особою на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.21)

Згідно акту про непроживання від 25.04.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно не проживає за адресою: АДРЕСА_2 , про що підтверджують сусіди. Зі слів заявника не зареєстрований та не проживає за вказаною адресою з 05.08.2013 року і по теперішній час.(т.1 а.с.56)

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 - ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_3 .(т.1 а.с.61)

Згідно акту про проживання від 23.05.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з нею проживав фактично без реєстрації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за яким вона здійснювала догляд та вела з ним спільне господарство, про що підтверджують сусіди. Зі слів заявника, за вказаною адресою ОСОБА_3 проживав з почастку 2011 року по 31 грудня 2013 року.(т.1 а.с.62)

Згідно довідки №365 віж 03.05.2013 року ОСОБА_2 за станом здоров`я може здійснювати догляд за ОСОБА_3 безстроково.(т.1 а.с.64)

Крім того, письмові докази допомоги ОСОБА_3 підтверджуються:

- вихідними данними на позивача ОСОБА_1 (копію трудової книжки ОСОБА_1 , копію довідки з ЄДР юр. та фіз осіб-підприємців паспорту на ОСОБА_1 копію відповіді № 04/654 від 19.03.2021р, копію відповіді ОСК ГНП в Дн-ск обл про судимість ОСОБА_1 копію витягу з реєстру боржників, копія постанови Дніпровського районного суду м Дніпродзержинська);

- копією спадкового договору від 26.03.2013р.;

- копією витягу зі спадкового реєстру;

- копією витягу з реєстру речових прав;

- витрати відповідача ОСОБА_2 на облатування побуту ОСОБА_3 ;

- витрати відповідача ОСОБА_2 на поминальний обід;

- дохід- соціальні виплати відповідача ОСОБА_2 ;

- докази отримання доходу відповідачем ОСОБА_2 ;

- докази придбання автомобіля відповідачем ОСОБА_2 ;

- докази придбання майна відповідачем ОСОБА_2 ;

- докази отримання пенсії відповідачем ОСОБА_2 (т.2 а.с.49-157)

Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання за ним права власності на 1/2 частину житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя, то в цій частині суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 17 серпня 2012 року зареєстрували шлюб у Дніпровському відділу державної РАЦС Дніпродзержинського МУЮ у Дніпропетровський області, про що було зроблено актовий запис №387.(т.1 а.с.11)

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30.10.2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. (т.1 а.с.12)

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 на підставі спадкового договору належить квартира житловою площею 28,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ..(т.1 а.с..13)

Відповідно до п.1.3 Спадкового договору від 26.03.2013 року, зазначено, що чоловік набувача ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 )дав згоду на укладення та підписання цього спадкового договору дружиною ОСОБА_2 , справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Окатою Л.Г. 26.03.2013 року, реєстровий номер 265. (а.с.103 Т.2)

Окрім того, на запит суду надана копія Спадкового договору та копії дрокументів, на підставі яких він посвідчувався.

Так, згідно копії заяви від 26.03.2013 року вбачається, що ОСОБА_1 дав згоду на укладення Спадкового договору його дружиною ОСОБА_2 , предметом якого є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, заявляє, що такий правочин відповідачає інтересам їхньої сім`ї, та погоджується з тим, щоб умови Спадкового договору визначалися його дружиною самостійно. (а.с.139 Т.2)

Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Стаття 57 СК України визначає перелік видів особистої приватної власності одного із подружжя та підстави її набуття.

У статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю».

Однак, згідно з цивільним Кодексом України сутність спадкового договору полягає в тому, що за таким договором відбувається розпорядження належним відчужувачеві майном ще за життя, але із набуттям набувачем права власності на майно після смерті відчужувана. Набувач за цим договором, за життя відчужувана, має лише можливість придбання права на майно в майбутньому за умови виконання вимог зазначених у договорі. Виходячи с зазначеного спадковий договір не є договором про спадкування, а норми, що регулюють цей договір, утворюють інститут зобов`язального, а не спадкового права. Оскільки спадковий договір не є видом спадкування, тому на нього не поширюються й певні обмеження, встановлення щодо спадкування за заповітом.

Згідно абз.1 п.28 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що перехід майна від відчужувана до набувала на підставі спадкового договору є окремим видом спадкування, а тому на відносини сторін не поширюються відповідні правила про спадкування, в тому числі право на обов`язкову частку.

Також, якщо майно належить особам на праві спільної часткової власності, то правила реалізації переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності не застосовуються, зокрема, у разі посвідчення договорів довічного утримання (догляду), спадкового договору, дарування ренти якщо майно передається безоплатно п.п.5.5 п5 глава 1, п. п. 8.3 8 глави 2 розділу 2 наказу Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року 3 296-5 « Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Таким чином, одним із найважливіших критеріїв розмежування спадкового договору та інших договорів про передання майна у власність іншій особі є визначення моменту виникнення права власності у набувача за договором. Спадковий договір надає можливість відчужувачеві - фізичній особі - передати право власності на майно іншій особі - набувачеві - в разі смерті. При цьому відчужував зберігає за собою до смерті право власності на це майно. Водночас укладення таких цивільно-правових договорів, як договір довічного утримання, догляду (договір дарування, договір ренти призводить до втрати права власності на майно за життя відчужувана, дарувальника, одержувача ренти. Укладення спадкового договору за певної життєвої ситуації та мотивації власника майна має притаманні йому переваги й порівняно із заповітом, зокрема: на відносини сторін за спадковим договором не поширюються відповідні правила про спадкування.

Набуття права власності на спірну квартиру АДРЕСА_4 згідно спадкового договору від 26.03. 2013 року, не є набуттям власності в порядку спадкування, та не може належать виключно відповідачу ОСОБА_58 на праві особистої приватної власності а є спільною власністю подружжя, як майно набуте в період шлюбу.

Встановивши, що квартира набута сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, презумпція спільного майна подружжя сторонами не спростована, суд вважає за необхідне в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 1/2 частину житлової квартири АДРЕСА_8 .

Суд не приймає як доказ посилання відповідача ОСОБА_2 та її представника - адвоката Борсук В.М. з приводу того, що позивач ОСОБА_1 немає жодного відношення до здійснення догляду за ОСОБА_3 , оскільки суду надана довідка, про отримання допомоги №1926 від 15.08.2018 року видана ОСОБА_1 в тому, що він перебуває на обліку в УСЗН адміністрації Дніпровського району КМР та йому з 13.05.2013 року по 02.01.2014 року призначено компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги за престарілою особою на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.21).

Відповідачка в якості доказів того, що саме нею здійснювався догляд за ОСОБА_3 надала свої особисті записи за 2013 рік визначений період часу, які суд не приймає в якості доказу, оскільки записи зроблені відповідачем, оригінал записів суду не надано, крім того, згідно записів часто вказано про здійснення поїздок, дій з позначанеямм -"ми", "ми, ОСОБА_61", " ОСОБА_1 їздив, зробив", тобто дії виконувалися не однією особою. Справжність подій, окрім викладених відповідачем у вигляді особистих записів, ні яким іншим чином встановити не можливо.

Щодо надання доказів встановлення нею у квартирі ОСОБА_3 пластикових вікон у 2011 році, то це не є доказом того, що квартира є її особистою властністю і вона здійснювала ремонт саме в своїй квартирі. На той момент квартира знаходилася у приватній власності ОСОБА_3 . На той час не було Спадкового договору із ОСОБА_3 , надання йому допомоги на той час було власним волевиявленням ОСОБА_2 .

Надані докази відповідачем щодо отриманих нею доходів не оспорюється учасниками.

Надані відповідчкою ОСОБА_2 написані рукописним текстом отримані суми доходів, суд вважає, не є доказом, бо в них містяться лише зазначені записи ОСОБА_2 (а.с. 87-167 Т.1)

В той же час посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 не отримував доходу не відповідає встановленим обставинам під час судового розгляду.

Так, в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 сама вказувала на те, що вона зверталася до своїх знайомих, щоб вони надали роботу позивачу ОСОБА_1 , при цьому оплачували його роботу.

Це також в судовому засіданні підтвердив свідок з боку позивача ОСОБА_38 , та також свідки з боку відповідача- ОСОБА_42 , ОСОБА_50 , у яких він здійснював ремонтні роботи і отримував за роботу гроші.

Крім того, відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Щодо застосування вказаної норми при поділі майна подружжя Верховним Судом України викладена правова позиція у справі № 6-37цс13 від 23 вересня 2015 року, відповідно до якої при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

Надання відповідачем чеків про встановлення пластикових вікон у спірній квартирі що належала ОСОБА_3 та витрати за оплату помінального обіду ОСОБА_3 не скасовують умови укладення та наслідків укладення Спадкового договору від 26.03.2013 року.

Щодо позовних виомг ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на автомобіль ВАЗ 2101, та стягнути з нього половину вартості автомобіля на користь відповідача, а саме 5073,10 грн., то в цій частині суд задовольняє вимоги частково, а саме ввважає за необхідне визнати автомобіль марки ВАЗ 2101, номер кузова НОМЕР_4 , р.н. НОМЕР_2 спільним рухомим майном подружжя та визначити ідеальні частки подружжя в спільному рухомому майні, а саме: 1/2 частку за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та 1/2 частку за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Судом встановлено, та не оспорюється сторонами, що спірний автомобіль сторони придбали, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі 07.06.2013 року.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки ВАЗ 2101 р.н. НОМЕР_2 зареєстрованаий 07.06.2013 року, власником зазначена ОСОБА_2 . В особливих відмітках зазначено про те, що має право користуватися ОСОБА_1 (а.с.20)

Відповідач намагалася ввести суд в оману щодо часу придбання спірного автомобіля, надавши "Розписку написану ОСОБА_59 24.01.2010 року про те, що вона отримала від ОСОБА_2 грошей завдатку за купівлю автомобіля в сумі 300 доларів США ", однак ці обставини були спростовані в судовому засіданні показами свідка ОСОБА_23 , яка категорично заперечила справжінь зазначених у розпизці обставин щодо отримання нею в 2010 році завдатку за продаж автомобіля в сумі 300 доларів США, та вказала, що цю розписку вона писала під диктовку ОСОБА_2 восени минулого року- 2020. Зробила це не знаючи наслідків і навіть не моглаподумати, що цю розписку ОСОБА_2 надасть суду. Окрім того свідок вказала обставини придбання автомобіля - був присутній ОСОБА_1 . Хто з них передавав грошій їй, вона не пам`ятає.

Cуд приходить до висновку про те, що спірне майно -автомобіль набутий у шлюбі за спільні кошти є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, а, отже, спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки на його придбання були використані спільні кошти.

Щодо вимог позивача ОСОБА_1 в частині стягнення з нього половину вартості автомобіля на користь відповідача, а саме 5073,10 грн.,то в цій частині суд відмовляє в задоволенні позовних вимог по наступним пдставам.

Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим

із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Щодо застосування вказаної норми при поділі майна подружжя Верховним Судом України викладена правова позиція у справі № 6-37цс13 від 23 вересня 2015 року, відповідно до якої при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь 1/2 частини вартості побутової техніки (холодильника "Атлант" вартістю 11099 грн., комп`ютера вартістю 21249 грн., лед-телевізора вартістю 10499 грн., БФП кенон вартістю 7499 грн., пральної машини вартістю 12499 грн.), то суд в цій частині відмовляє в задоволенні позовних вимог повністю, оскільки позивачем не надано взагалі доказів того, що вказане майно існує, час його придбання, його реальна вартість на час придбання, та докази придбання побутової техніки саме під час шлюбу, оскільки позивач ОСОБА_1 надав лише довідку про вартість побутової техніки станом на 2018 рік, тоді як у шлюбі сторони перебували з 2012 року по 2018 рік. В той же час відповідачем надані докази того, що перелічена позивачем побутова техніка придбана нею особисто до укладення шлюбу.(а.с. 66-75).

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом частини 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно зі статтею 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно із частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснються у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України (частина третя статті 370 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згоди відповідача на поділ майна- автомобіля ВАЗ 2101 НОМЕР_2 та отримання грошової компенсації за половину рухомого майна не виявлено, позивачем не внесено вартість половини майна на депозитний рахунок суду, тому суд відмовляє в задоволенні позjвних вимог в частині стягнення з позивача половину вартістs автомобіля на користь відповідача , а саме 5073,10 грн.

Взагалі суд вважає некоректним та таким, що не є доказом посилання відповідача ОСОБА_2 на особу позивача, його минуле, його життя та відношення до неї як дружини, бо як вбачається із пояснень позивача та самої відповідачки, вона не заперечувала проти знайомства із позивачем. Навітть, після їх зустрічі особито, вона не відмовила йому у продовженні їх спілкування, навіть дізнавшись про його минуле, що він відбував покарання, має судимість. Більш того, погодилася прийняти його і навість офіційно оформила з ним відношення та уклала з ним шлюб. При цьому вона проживала з ним у своїй квартирі, знайомила його зі своїми друзями та знайомиими, піклувалася про знаходження йому занняття. Тобто це було добровільне волевиявлення обох сторін укалсти шлюб та перебувати в зареєстрованому шлюбі з 2012 року по 2018 рік. Посилання на вчинення відносно відповідача кримінальних правопоршуень, не підтверджено доказами, відомостей про притягнення позивача до кримінальної відповідальності та протиправні дії відносно ОСОБА_2 та її власності, суду не надано.

Пояснення свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_40 , ОСОБА_42 , ОСОБА_45 , ОСОБА_24 , ОСОБА_51 , суд сприймає як характеристику особи позивача та відповідача, оскільки свідки є знайомим або друзями сторін, характеризували їх як людей, їх життя, знову ж з боку позивача або відповідачки, та в підтвердження певних обставин по справі пояснень ними не надавалися.

Свідок ОСОБА_39 , який є працівником поліції, вказав на обставини залишення позивачем квартири ОСОБА_2 , коли вони виїжджали на виклик ОСОБА_58 , що ОСОБА_1 забрав свої речі, залишив квартиру, а ОСОБА_2 написала заяву, що претензій немає.

Щодо понесених судових витрат сторонами та їх компенсація, то сторонами заявлено клопотання про надання документального підтвердження судових витрат та про надання витрат на правничі ( юридичні) послуги буде надано не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду (ч. 8 ст 141 УПК України), котрі підлягають стягненню з постановленням відповідного рішення суду.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності- задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 1/2 частину житлової квартири АДРЕСА_8 .

Визнати автомобіль марки ВАЗ 2101, номер кузова НОМЕР_4 , р.н. НОМЕР_2 спільним рухомим майном подружжя та визначити ідеальні частки подружжя в спільному рухомому майні, а саме: 1/2 частку за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та 1/2 частку за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду до або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 20 грудня 2021 року.

Суддя О.О. Лобарчук