Постанова

Іменем України

17 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 404/234/19

провадження № 61-12492св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: державний реєстратор Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області Корсун Віталіна Станіславівна, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 грудня 2019 року у складі судді Бершадської О. В. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 02 липня 2020 року

у складі колегії суддів: Дуковського О. Л., Письменного О. А., Чельник О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до державного реєстратора Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області Корсун В. С., Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), третя особа - ОСОБА_3 , про скасування записів про державну реєстрацію права власності.

Позовна заява мотивована тим, що 08 серпня 2007 року між ОСОБА_3 , та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір позики грошей, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20 000,00 дол. США із сплатою процентів за користування кредитними коштами, під зобов`язання повернути позику до 02 серпня 2022 року.

03 серпня 2007 року між ними та ПАТ «Укрсоцбанк» укладений договір іпотеки. Пунктом 1.1. статті 1 цього договору передбачено, що іпотекодавці передають в іпотеку іпотекодержателю як забезпечення виконання позичальником ОСОБА_3 зобов`язання за договором кредиту

від 03 серпня 2007 року № 420/405-ФО1, укладеним між іпотекодержателем та позичальником, наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцям на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Г. Ф. 27 листопада 2002 року, за реєстром № 4467, зареєстрованого Кіровоградським ООБТІ 27 листопада 2002 року за номером 47564/140.

04 червня 2018 року ОСОБА_4 (іпотекодавець 1/2 частки предмета іпотеки) помер і після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно.

Вказували, що після смерті одного із іпотекодержателів до квартири з`явилися представники банку та змінили замки до помешкання, намагалися незаконно їх виселити, мотивуючи свої дії тим, що вони нові власники. Вказані дії представників банку були неодноразовими, надходять погрози щодо відчуження майна третім особам.

Зазначали, що 07 червня 2018 року державним реєстратором Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області

Корсун В. С. здійснено перереєстрацію права власності на предмет іпотеки з іпотекодавців на іпотекодержателя. Зміна власників відбулася на підставі звернення представника ПАТ «Укрсоцбанк» в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку», з використанням інституту іпотечного застереження. Вважали такі дії державного реєстратора протиправними, оскільки іпотечне застереження в договорі іпотеки відсутнє, окремий договір про задоволення вимог кредиторів між сторонами не укладався.

Вважали, що державним реєстратором порушено законну процедуру, при перереєстрації права власності та не було враховано вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України».

Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд скасувати запис про державну реєстрацію права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру

АДРЕСА_1 , номер запису про право власності - 25936236, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна -5101.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 грудня

2019 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено.

Скасовано запис про державну реєстрацію права власності

ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру

АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 25936236, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна -101.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що під час відчуження спірної квартири, договору про її добровільну передачу у власність

ПАТ «Укрсоцбанк» укладено не було, а іпотекодавці не надавали своєї згоди на передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателю, тому позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 02 липня 2020 року апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» залишено без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 грудня 2019 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції, встановивши, що під час відчуження спірної квартири, договору про

її добровільну передачу у власність ПАТ «Укрсоцбанк» укладено не було,

ОСОБА_4 , правонаступники якого ОСОБА_2 ,

ОСОБА_1 , як іпотекодавці не надавали своєї згоди на передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателю, дійшов правильного висновку про те, що запис про державну реєстрацію права власності за

ПАТ «Укрсоцбанк» на спірну квартиру є протиправним та підлягає скасуванню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційні скарзі, поданій у серпні 2020 року до Верхов ного Суду, АТ «Альфа-Банк», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.

У жовтні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не встановили фактичних обставини справи, не надали належної оцінки доказам, та не звернули уваги на те, що пункти 4.1 та 4.5

є відповідним застереженням у договорі іпотеки, яке прирівняне до договору про задоволення вимог іпотекодержателя та є правовою підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно за іпотекодержателем.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 29 січня 2020 року у справі № 607/8488/18, (провадження № 61-7603св19), від 21 лютого 2018 року у справі

№ 915/297/17, від 31 липня 2018 року у справі № 826/9658/15 (провадження № К/9901/3238/18), від 23 січня 2018 року у справі № 760/16916/14-ц (провадження № 61-1727св17), у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц (провадження

№ 14-38цс18), від 31 січня 2018 року у справі № 910/6592/16, у постановах Верховного Суду України: від 10 жовтня 2011 року у справі № 21-131а11,

від 18 вересня 2012 року у справі № 21-236а12, від 30 березня 2016 року

у справі № 6-1851цс15,

Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

03 серпня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого за всіма правами та зобов`язаннями виступає ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 укладено договір кредиту № 420/405-ФО1 (а.с. 54-60, т. 1).

Відповідно до вказаного договору кредитор надав позичальнику

у тимчасове користування на умовах повернення строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 20 000,00 дол. США зі сплатою 13,5 % річних, зі строком кредитування

до 02 серпня 2022 року.

Встановлено, що відповідно до додаткових угод від 18 березня 2009 року

№ 1 відсоткова ставка встановлена у розмірі 15 % річних, від 18 березня 2009 року № 2 - 15,82 % річних до 02 серпня 2027 року. Свої зобов`язання, визначені пунктом 3.1.1 кредитного договору, банк виконав належним чином, у повному обсязі - позичальнику відкрито позичковий рахунок

в Кіровоградській обласній філії АКБ «Укрсоцбанк» та надано кредит готівкою на споживчі цілі.

03 серпня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», (іпотекодержатель), та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (іпотекодавці) укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Балик Т. М. та зареєстрований у реєстрі за № 3146.

Пунктом 1.1 статті 1 цього іпотечного договору передбачено, що іпотекодавці передають в іпотеку іпотекодержателю як забезпечення виконання позичальником ОСОБА_3 зобов`язаннь за договором кредиту від 03 серпня 2007 року № 420/405-ФО1, укладеним між іпотекодержателем та позичальником, таке нерухоме майно - квартиру

АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцям на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Г. Ф. 27 листопада 2002 року за реєстровим

№ 4467, зареєстрованого Кіровоградським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації 27 листопада 2002 року за № 47564/140 (а.с. 61-65, 227-229, т. 1).

Згідно з пунктом 4.1 іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 4.5 іпотечного передбачено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із таких способів, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань

в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності (пункт 4.5.3 іпотечного договору).

Договором про внесення змін до іпотечного договору від 19 лютого

2010 року та у зв`язку із укладенням між іпотекодержателем та позичальником ОСОБА_3 19 лютого 2010 року додаткової угоди № 2 про внесення змін до договору кредиту від 03 серпня 2007 року

№ 420/405-ФО1 внесено зміни до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Балик Т. М., зареєстровано в реєстрі за № 3146. Пункт 1.5 іпотечного договору викладено в новій редакції: погашення залишку кредитної заборгованості, починаючи з дати укладання договору, здійснюється до 05 числа (включно) кожного місяця, згідно з графіком

з кінцевим терміном повернення заборгованості не пізніше 02 серпня

2027 року, а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором, яким обумовлене основне зобов`язання (а.с. 220, т. 1).

25 вересня 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» за вих. № 3217/15, 3218/15, 3219/15 на адресу ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 направлено повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, які вони отримали 02 жовтня 2017 року.

Крім того, банк зазначив про необхідність сплати боргу за кредитним договором, розмір якого станом на 06 вересня 2017 року складає

65 300,47 доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України станом на 06 вересня 2017 року становить1 691 690,24 грн.

Статтями 35, 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку

ПАТ «Укрсоцбанк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки

в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»

(а.с. 221-226, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно (а.с. 69, т. 1).

Приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який до часу смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , була заведена спадкова справа

за № 37-2018.

Спадкова справа заведена на підставі заяви, поданої дружиною спадкодавця - ОСОБА_1 , яка відмовилася від прийняття спадщини після померлого чоловіка ОСОБА_4 на користь сина

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

07 червня 2018 року Вільхівською сільською радою Благовіщенського району, Кіровоградської області зареєстровано заяву ПАТ «Укрсоцбанк» за № 28593758 про державну реєстрацію прав власності на квартиру

АДРЕСА_1 (а.с. 208, 209, т. 1).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державним реєстратором прав на нерухоме майно Корсун В. С. внесено запис про право власності за № 26577992 на підставі прийнятого рішення від 11 червня

2018 року за індексним номером 41530001 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101)

за ПАТ «Укрсоцбанк» (а.с. 211-219, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга АТ «Альфа-Банк» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3).

Аналіз приписів статті 33 Закону України «Про іпотеку» дозволяє дійти висновку, що законодавцем передбачено право іпотекодержателя захистити свої майнові права у зв`язку з невиконанням (неналежним виконанням) боржником основного зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки одним із таких способів: в позасудовому порядку (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі виконавчого напису нотаріуса) або в судовому порядку за рішенням суду.

Частина перша статті 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції,чинній на час укладення договору іпотеки, далі - Закон 898-ІV) передбачала право сторін іпотечного договору на позасудове вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, що містить відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, або окремого договору про задоволення його вимог.

Статтею 37 зазначеного Закону (у цій же редакції) визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, (до якого згідно з частиною другою статті 36 прирівнюється відповідне застереження в договорі іпотеки), є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

З аналізу змісту наведених норм у їх поєднанні вбачається, що за Законом застереження в іпотечному договорі прирівнюється за своїми правовими наслідками до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який

є правовстановлюючим документом.

Відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про іпотеку»

в редакції Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» № 800-VI (далі - Закон № 800-VI), який набрав чинності 14 січня 2009 року, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження

в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмети іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Нова редакція статей 36, 37 Закону № 898-ІV», викладена

у підпункті 17 пункту 4 розділу ІІІ «Перехідні положення» Закону № 800-VI, не змінює встановлений раніше цими статтями порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави переходу права власності на нього до іпотекодержателя, а лише уточнює їх.

Аналіз наведених норм, як і Закон № 800-VI в цілому, не дає підстав вважати, що законодавець із прийняттям названого закону обмежив коло іпотечних договорів із застереженням про задоволення вимог кредитора, на підставі яких за іпотекодержателем може бути зареєстровано право власності на предмет іпотеки, лише тими договорами, які укладені після набрання чинності цим Законом.

Отже, законодавцем визначено як спосіб позасудового врегулювання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору.

Згідно з пунктом 4.1 іпотечного договору, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом встановлено, що пунктом 4.5 іпотечного передбачено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки

в один із таких способів, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності (пункт 4.5.3 іпотечного договору).

Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься

в пунктах 4.5, 4.4.3 іпотечного договору, є одним із визначених законодавством способів звернення стягнення на предмет іпотеки.

З огляду на зазначене, помилковим є висновок судів попередніх інстанцій про те, що договору про добровільну передачу у власність

ПАТ «Укрсоцбанк» предмета іпотеки укладено не було.

Частиною першою статті 35 Закону № 898-ІV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Отже, за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону № 898-ІV реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону № 898-ІV.

Умови договору іпотеки та вимоги частини першої статті 35 Закону № 898-ІVпов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він

є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання.

Судом встановлено, що 25 вересня 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» за

вих. № 3217/15, 3218/15, 3219/15 на адресу ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 направлені повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, які вони отримали 02 жовтня 2017 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с. 69, т. 1).

Приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який до часу смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі заяви, поданої дружиною спадкодавця - ОСОБА_1 , яка відмовилася від прийняття спадщини після померлого чоловіка ОСОБА_4 на користь сина

ОСОБА_2 , була заведена спадкова справа за № 37-2018.

У разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (частини перша та друга статті 23 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час державної реєстрації права власності на квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк»).

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (частини друга та третя статті 1281 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою статті 1281 ЦК України, позбавляється права вимоги (частина четверта вказаної статті у тій же редакції).

Стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Сплив цих строків має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права) за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (пункти 57-62), від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (пункт 69.5)).

07 червня 2018 року було зареєстровано Вільхівською сільською радою Благовіщенського району Кіровоградської області заяву ПАТ «Укрсоцбанк» за № 28593758 про державну реєстрацію прав власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 208, 209, т. 1).

Суди попередніх інстанцій не встановили, чи направляв банк після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вимогу у порядку статті 1281 ЦК України спадкоємцю ОСОБА_4 - ОСОБА_2 .

Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон -

1952-IV) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав

і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

За змістом статті 18 Закону № 1952-IV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку

з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 9, 15 Закону № 1952-IV

у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), та

статті 37 Закону № 898-IVпорядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Суди попередніх інстанцій вказаного не врахували та дійшли передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин, збирання доказів, надання оцінки чи переоцінки зібраних у справі доказів, що позбавляє Верховний Суд процесуальної можливості ухвалити нове рішення у цій справі, оскаржувані рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

За викладених обставин судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 грудня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 02 липня 2020 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк