Провадження № 22-ц/812/2317/21 Головуючий суду першої інстанції Коваленко І.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 року м. Миколаїв Справа 489/6770/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Біляєвій В.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Коваленка І.В., в залі судового засідання в м. Миколаєві, повний текст якого складено 05 листопада 2021 року, за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , до Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» (далі - КНП ММР «ЦПМСД № 2»), третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

24 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом.

Доводи позову обґрунтовувала тим, що вона є матір`ю ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитини з інвалідністю підгрупи А.

За рішенням лікарсько-консультативної комісії (далі ЛКК) № 345 від 01 серпня 2013 року та згідно листа Міністерства охорони здоров`я України від 21 липня 2013 року № 04.04.42/28237 «щодо визначення критеріїв встановлення категорії «дитина-інвалід», «дитина-інвалід підгрупи А», її син ОСОБА_3 підлягає оформленню підгрупи А про що свідчить запис в амбулаторній картці.

Після засідання комісії ЛКК 01 серпня 2013 року, документи для затвердження «підгрупи А» для її сина не були передані працівниками КНП ММР «ЦПМСД № 2» до Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району, чим порушено вимоги пункту 2.3 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства фінансів України від 30 квітня 2002 року № 226/293/169 «Про затвердження Порядку надання державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю».

Таким чином, дії працівників КНП ММР «ЦПМСД № 2» позбавили її та її сина ОСОБА_3 , дитину з інвалідністю, державної соціальної допомоги у вигляді надбавки на догляд за дитиною з інвалідністю підгрупи А на цілих сім років, а саме на період з 01 серпня 2013 року по 01 вересня 2020 року на суму 160 461 грн.

Вона зверталась до Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району для з`ясування причин, чому відсутня державна соціальна допомога у вигляді надбавки на догляд за дитиною з інвалідністю підгрупи А.

У відповідь на її звернення було зазначено, що станом на 21 вересня 2020 року ніяких медичних висновків до Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району на ім`я ОСОБА_3 не надходило. Зазначали, що їй необхідно звернутись до медико-соціальної експертної комісії з питань встановлення підгрупи А.

10 вересня 2020 року вона звернулась до Головного лікаря КНП ММР «ЦПМСД № 2» зі скаргою на дії працівників відповідача щодо не передачі після засідання ЛКК документів для затвердження «підгрупи А» для її сина до Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району.

18 вересня 2020 року за № 595-01-16 вона отримала відповідь, де було зазначено, що в амбулаторній картці ОСОБА_3 є направлення від педіатра дільничного в 2013 році на ЛКК для оформлення «підгрупи А» на ОСОБА_3 . В архіві знайдено журнал засідань ЛКК, де є запис від 01 серпня 2013 року № 345 про оформлення «підгрупи А». Проте КНП ММР «ЦПМСД № 2» не відповідає за процес документообігу Міської дитячої поліклініки в 2013 році. Вказано, що комісія ЛКК КНП ММР «ЦПМСД № 2» готова видати медичний висновок і корінець про «підгрупу А».

Впродовж семи років вона та її син були позбавлені державної соціальної допомоги у вигляді надбавки на догляд за дитиною з інвалідністю «підгрупи А».

Вищевказані неправомірні дії також завдали їй моральної шкоди, оскільки вона з сином зазнала душевних страждань, коли виявили протиправну дію щодо ОСОБА_3 . Через відсутність коштів вона та її син позбавленні повноцінного життя та догляду. Син знаходиться в пригніченому стані, як особа з інвалідністю, відмовляється виходити з дому з причин бездушного ставлення працівників медичного закладу. Компенсацію завданої моральної шкоди вона оцінює в 10 000 грн.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з КНП ММР «ЦПМСД № 2» на користь її сина ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 160 461 грн та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з КНП ММР «ЦПМСД № 2» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 48 949,21 грн та 2 000 грн моральної шкоди.

Стягнуто з КНП ММР «ЦПМСД № 2» в дохід держави судовий збір в сумі 509,33 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки відповідачем відповідно до частини 2 статті 1166 ЦК України не доведено відсутність вини його працівників у завданій шкоді позивачу.

Однак, визначаючи розмір такої доплати, суд виходить із розрахунку від 02 червня 2021 року, наданого Департаментом на виконання ухвали суду, а також розміру заявлених позовних вимог.

Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач із її сином, враховуючи вимоги щодо розумності і справедливості розміру моральної шкоди, суд визначив достатню компенсацію моральної шкоди у розмірі 2 000,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду, КНП ММР «ЦПМСД № 2» подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невідповідність висновків, викладених в рішенні суду, дійсним обставинам справи, просило його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що виходячи із здійсненої КНП ММР «ЦПМСД № 2» перевірки, лікувальним закладом було своєчасно 08 серпня 2013 року здійснено обслідування сина позивача та визначено категорію «дитина-інвалід підгрупи А». Про проведення обслідування позивачу було відомо та у неї зберігалась амбулаторна карта інваліда із відповідним записом.

В зв`язку із зазначеним строковим терміном не зберіглась книга вихідної кореспонденції, а тому надати письмові докази саме направлення відповідного медичного висновку до Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району відповідач не мав можливості, але при цьому доказів неотримання висновку не надано і третьою особою. Однак, проведеною перевіркою шляхом вивчення вказаного Журналу та опитування працівників медичного закладу встановлено, що таке направлення було здійснено своєчасно.

З яких причин і з чиєї вини цей висновок не враховано Управлінням соціальних виплат і компенсацій Інгульського району відповідачу невідомо.

02 березня 2021 року у зв`язку із відмовою Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району повторного отримання вказаного висновку через кур`єра, відповідачем надано висновок від 08 серпня 2013 року засобами поштового зв`язку.

Тобто, не отримавши ніякої інформації стосовно повторного направлення висновку, а отримавши ухвалу суду про відкриття провадження про стягнення з КНП ММР «ЦПМСД № 2» шкоди у розмірі 160 461 грн, було повторно направлено висновок від 08 серпня 2013 року до Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району.

На підставі наданого медичного висновку надбавку на догляд за дитиною структурні підрозділи з питань соціального захисту населення продовжують виплачувати з дня встановлення категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А»

Виходячи із цього КНП ММР «ЦПМСД № 2» не може бути відповідачем у справі та процесуальне положення Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району, як і Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради в послідуючому, як третіх осіб, позивачем визначено неправильно та КНП ММР «ЦПМСД № 2» є неналежним відповідачем.

КНП ММР «ЦПМСД № 2» може бути належним відповідачем лише за вимогою про надання медичного висновку, якщо існує спір у цьому питанні.

Не погоджується скаржник і з висновком суду щодо незастосування позовної давності до спірних правовідносин на тій підставі, що із пояснень позивача в судовому засіданні (які спростовуються показами свідка ОСОБА_4 ) їй стало відомо про порушення права на отримання доплати на дитину лише у вересні 2020 року, однак питання про поновлення строку позовної давності, як і визнання причини його пропуску поважною, не ставилося.

До того ж судом не надано ніякої оцінки тій обставині, що третьою особою здійснено перерахунок та виплачена позивачу допомогу по підгрупі А за період з 2017 року. В рішенні суду лише зазначено, що виплата такої допомоги здійснена за три роки. Право на виплату допомоги у позивача виникло з серпня 2013 року, тобто третьою особою визнано вимоги про сплату допомоги за останні три роки, що і свідчить про застосування позовної давності.

Не можна погодитися з розрахунком виплаченої суми допомоги, отриманої позивачем саме за встановлення її сину підгрупи А, а саме має місце лише посилання про необхідність доплати по державній соціальній допомозі дітям з інвалідністю підгрупи А в сумі 36 704, 36 грн та при цьому враховується те, що в результаті проведеного перерахунку має місце переплата державних коштів «при виплаті допомоги на дітей одиноким матерям в сумі 39 727,52 грн», а тому загальна сума доплати, отриманої відповідачем, визначена судом в розмірі 22 298,17 грн

Також стверджуючи про те, що відповідачем завдано моральну шкоду, позивач не обґрунтував, в чому саме полягає ця шкода, не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з діями відповідача, не визначено, якими доказами це підтверджується.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначала, що вважає аргументи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі такими, що не можуть враховуватися судом при вирішенні даної справи, оскільки вони спрямовані лише на те, щоб уникнути відповідальності або перекласти її на іншу сторону, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

При цьому у відзиві зазначено, що було проведене службове розслідування працівниками дитячої поліклініки, за результатами якого не встановлено факт своєчасного подання медичного висновку ОСОБА_3 до Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району. Наведені лише припущення та перекладання провини на неї, особу, яка зовсім не зацікавлена в затримці подачі документів до органу, який регулює виплати та доплати до допомоги.

Опитані в судовому засіданні по суті справи свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ніяких конкретних показань не засвідчили, а лише пояснили порядок надання та оформлення соціальної допомоги.

Письмових доказів про присутність її на ЛКК суду не надано. Про надіслане їй письмове повідомлення, яке б інформувало про висновок комісії також ніяких записів в Журналі висновків лікарсько-консультативної комісії немає.

Перерахунок розміру державної соціальної допомоги (в тому числі з надбавкою на догляд у разі її призначення) у зв`язку зі зміною категорії у дитини з інвалідністю структурні підрозділи з питань соціального захисту населення здійснюють без подання заяви законним представником дитини з інвалідністю на підставі медичного висновку про дитину з інвалідністю.

Цей перерахунок оформлюється рішенням структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, відповідно до Інструкції щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики від 19 вересня 2006 року № 345, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 жовтня 2006 року за № 1098/12972, яке зберігається в особовій справі особи з інвалідністю з дитинства чи дитини з інвалідністю.

Крім того відповідач безпідставно піддає сумніву її моральні страждання, оскільки саме медичним працівникам відомі вади здоров`я її сина. Кожна копійка соціальної державної допомоги для неї та її сина цінна, оскільки вона позбавлена можливості працювати і живе, розраховуючи тільки на ці кошти. Саме в цих обставинах і полягають моральні психологічні та фізичні страждання, коли вона та її син не мають змоги реалізувати себе як особистості.

На день розгляду справи від інших учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2 статті 367 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивачу на період з 14 вересня 2006 року по 19 грудня 2023 року Управлінням соціальних виплат і компенсацій Інгульського району була призначена державна соціальна допомога, передбачена Законом України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям інвалідам».

Згідно повторно виданого медичного висновку № 345 від 08 серпня 2013 року та копії журналу висновків ЛКК за період з 01 березня 2013 року по 27 березня 2014 року рішенням ЛКК КНП ММР «ЦПМСД № 2» від 08 серпня 2013 року сину позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлена інвалідність підгрупи А, у зв`язку з чим його законний представник, позивач у справі, має право на доплату за підгрупу, передбачену Законом України «Про державну соціальну допомогу особам інвалідам з дитинства та дітям інвалідам» з часу призначення підгрупи.

Листом Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району від 21 вересня 2020 року повідомлено позивача, що станом на 21 вересня 2020 року ніяких медичних висновків до Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району на ім`я ОСОБА_3 не надходило, роз`яснено позивачу, що їй необхідно звернутись до медико-соціальної експертної комісії з питання встановлення підгрупи А.

10 вересня 2020 року позивач звернулась до головного лікаря КНП ММР «ЦПМСД № 2» зі скаргою на дії його працівників. В скарзі просила розібратись, хто і чому після засідання комісії ЛКК не передав документи для затвердження підгрупи А її сину - ОСОБА_3 до Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району.

Зі змісту відповіді КНП ММР «ЦПМСД № 2» від 18 вересня 2020 року № 595-01-16 встановлено, що в амбулаторній картці ОСОБА_3 є направлення від педіатра дільничного в 2013 році на ЛКК для оформлення підгрупи А на ОСОБА_3 . В архіві знайдено журнал засідань ЛКК, де є запис від 01 серпня 2013 року № 345 про оформлення підгрупи А. Позивачу роз`яснено, що КНП ММР «ЦПМСД № 2» не може відповідати за процес документообігу Міської дитячої поліклініки № 2 в 2013 році. Крім того, вказано, що комісія ЛКК КНП ММР «ЦПМСД № 2» готова видати медичний висновок і корінець про підгрупу А.

Отже, між сторонами виникли правовідносини з відшкодування шкоди, спричиненої відповідачем внаслідок не дотримання приписів Порядку надання державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства фінансів України від 30 квітня 2002 № 226/293/169 ( в редакції чинній на час медичного висновку від 08 серпня 2013 року) (далі Порядок).

Зазначений Порядок визначає умови призначення та порядок надання і виплати, зокрема надбавок на догляд за інвалідами з дитинства та дітьми - інвалідами віком до 18-років.

Причина і строк, на який встановлюється інвалідність дітям-інвалідам, визначаються лікарсько-консультативними комісіями дитячих лікувально-профілактичних закладів.

Перелік медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей - інвалідів віком до 18 років, затверджено спеціальним наказом МОЗ, Мінпраці та Мінфіну України від 08 листопада 2001 року № 454/471/516 та зареєстровано в Мінюсті України 26 грудня 2001 року за № 1073/6264 (далі Наказ).

Відповідно до пункту 2.3 Порядку органи медико-соціальної експертизи та заклади охорони здоров`я у триденний строк зобов`язані надіслати виписку з акта огляду медико-соціальною експертною комісією (далі - виписка з акта огляду МСЕК) особи з інвалідністю з дитинства або медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років (далі - медичний висновок про дитину з інвалідністю) до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю з дитинства або законного представника дитини з інвалідністю.

Не пізніше 10 днів після надходження зазначених документів структурний підрозділ з питань соціального захисту населення зобов`язаний направити письмове повідомлення особі з інвалідністю з дитинства, законному представнику дитини з інвалідністю про право на державну соціальну допомогу, умови, розмір і порядок її призначення.

Згідно з пунктом 2.5 Порядку днем звернення за призначенням державної соціальної допомоги вважається день приймання структурним підрозділом з питань соціального захисту населення заяви з усіма необхідними документами.

Якщо заява про призначення державної соціальної допомоги надсилається поштою і при цьому подаються також всі необхідні документи, то днем звернення за державною соціальною допомогою вважається дата, вказана в поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У тих випадках, коли до заяви про призначення державної соціальної допомоги додані не всі необхідні документи, заявнику повідомляється, які документи повинні бути подані додатково. Якщо вони будуть подані не пізніше 3 місяців з дня відправлення повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням державної соціальної допомоги вважається день прийняття або відправлення заяви про призначення такої допомоги.

За приписами пункту 2.7 Порядку у разі зміни групи (підгрупи) інвалідності державна соціальна допомога у новому розмірі виплачується особі з інвалідністю з дитинства з дня зміни групи (підгрупи) інвалідності, якщо така зміна приводить до збільшення розміру, а при зменшенні розміру допомоги - з місяця, що настає за тим, у якому встановлена нова група (підгрупа) інвалідності.

Перерахунок розміру державної соціальної допомоги (в тому числі з надбавкою на догляд у разі її призначення) у зв`язку зі зміною категорії у дитини з інвалідністю структурні підрозділи з питань соціального захисту населення здійснюють без подання заяви законним представником дитини з інвалідністю на підставі медичного висновку про дитину з інвалідністю.

Відповідно до пункту 3.2 Порядку до державної соціальної допомоги дітям інвалідам віком до 18 років призначається одному з непрацюючих батьків, усиновителів, опікуну, піклувальнику, які фактично здійснюють догляд за дитиною, надбавка на догляд.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов:

- наявність шкоди;

- протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди;

- наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою;

- вина особи, яка завдала шкоди.

За приписами частин 1-3 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частин 3, 4 статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінивши надані сторонами докази судом першої інстанції правильно встановлено та не заперечується сторонами, що висновком ЛКК Міської дитячої поліклініки № 2 від 08 серпня 2013 року № 345 сину позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлена інвалідність підгрупи А. Такий висновок відповідно до приписів Положення був підставою для призначення позивачу як матері дитини інваліда, надбавки на догляд за такою дитиною, передбаченої Законом України «Про державну соціальну допомогу особам інвалідам з дитинства та дітям інвалідам» з часу призначення підгрупи.

Однак на час звернення ОСОБА_1 до суду з вказаним позовом 24 грудня 2020 року, така надбавка останній не була призначена, а відтак і не виплачувалась, оскільки вказаний медичний висновок закладом охорони здоров`я - Міською дитячою поліклінікою № 2 не було надіслано до органу праці та соціального захисту населення за місцем проживання позивача, як це передбачено пунктом 2.3. Порядку.

Таке право ОСОБА_1 відповідач КНП ММР «ЦПМСД № 2», яке є правонаступником Міської дитячої лікарні № 2, визнало, видавши повторно 02 березня 2021 року медичний висновок від 08 серпня 2013 року № 345 та надіславши його до органу праці та соціального захисту населення.

З огляду на встановлені обставини суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем КНП ММР «ЦПМСД № 2», як закладом охорони здоров`я, не дотримано вимог пункту 2.3 Порядку щодо обов`язку у триденний строк надіслати медичний висновок від 08 серпня 2013 року № 345 про встановлення дитині ОСОБА_3 інвалідності підгрупи А, внаслідок чого були порушені права дитини з інвалідністю та його матері на отримання грошової надбавки, пов`язаної зі статусом дитини з інвалідністю.

Аргументи апеляційної скарги про відсутність вини КНП ММР «ЦПМСД № 2» у порушенні прав позивача та її сина з огляду на проведене опитування працівників медичного закладу, які підтвердили своєчасне направлення медичного висновку до Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району, є неприйнятними, оскільки допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не надали відповіді, яким чином та за яких обставин було здійснено надіслання медичного висновку. Проте такий факт повинен підтверджуватися відповідними письмовими доказами, які б давали можливість суду перевірити спосіб пересилки (за допомогою засобів поштового зв`язку, кур`єрської доставки тощо), дату такої відправки, а також особи відправника та отримувача. Між тим за обставинами справи такі докази у відповідача відсутні. Також твердження відповідача про те, що позивачу було відомо про зазначений висновок, оскільки амбулаторна картка дитини зберігається у останньої, не заслуговують на увагу, оскільки є припущенням відповідача та не звільняє відповідача від обов`язку щодо надіслання медичного висновку саме медичним закладом.

Також є безпідставними твердження скаржника про ненадання доказів органом праці та соціального захисту населення про неотримання висновку, оскільки ці органи залучені до участі у справі як треті особи та надали інформацію про відсутність медичного висновку від 01 серпня 2013 року. Відсутність доказів надіслання такого медичного висновку виключає можливість перевірки надходження такого відправлення до адресату.

Доводи апеляційної скарги про те, що КНП ММР «ЦПМСД № 2» є неналежним відповідачем у справі, що розглядається, не заслуговують на увагу, оскільки пунктом 2.3. Порядку саме на заклад охорони здоров`я покладено обов`язок надіслати медичний висновок до органу праці та соціального захисту населення. На час складання такого медичного висновку від 01 серпня 2013 року була Міська дитяча поліклініка № 2, яка відповідно до інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних особі-підприємців та громадських формувань, що перебуває у вільному доступі, на час звернення позивача до суду з вказаним позовом була реорганізована в КНП ММР «ЦПМСД № 2» та є правонаступником попереднього медичного закладу.

Щодо доводів скарги про незастосування судом до спірних правовідносин позовної давності, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що про порушення свого права та права дитини на отримання надбавки на догляд за дитиною ОСОБА_1 дізналася лише в вересні 2020 року, а тому строк на звернення до суду з даним позовом позивачем не порушено. При цьому колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

У частині 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Частиною 1 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З огляду на те, що медичний висновок про встановлення дитині інвалідності підгрупи А встановлюється лікарями саме за медичними показниками дитини з урахуванням наявного захворювання та патологічного стану дитини у певний період часу, позивач не була обізнана та не могла довідатися за відсутності певних знань про медичні ознаки та показники патологічного стану її хворого сина, перелік яких дає право на встановлення дитині інвалідності підгрупи А, внаслідок чого виникає право на отримання надбавки по догляду. Про такі обставини вона дізналася лише в вересні 2020 року від інших батьків, на утриманні яких перебувають діти з аналогічним захворюванням. Звернулася позивач до суду з позовом за захистом порушеного права в грудні 2020 року, тобто в межах загальної позовної давності.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на незгоду з розрахунком грошових сум, якій на запит суду надано Департаментом праці та соціального захисту населення, не заслуговують на увагу, оскільки на підтвердження своїх заперечень та спростування цих розрахунків відповідач відповідних доказів не надав, хоча це є процесуальним обов`язком відповідача.

Посилання в апеляційній скарзі на не обґрунтування позивачем компенсації моральної шкоди та не надання доказів на підтвердження наявності такої шкоди з вини відповідача є безпідставними з огляду на таке.

За визначенням, що містяться у статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну дії щодо неї поведінку людина повинна відчувати страждання (моральну шкоду).

Так рішенням від 27 липня 2004 року по справі «Ромашов проти України» Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодування моральної шкоди 3 000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. Суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що порушення суб`єктивних прав людини чи погане поводження із нею завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Наведені позивачем обставини, за оцінкою апеляційного суду спричинили позивачу, яка є матір`ю дитини з інвалідністю та діє в інтересах останньої, душевні страждання, переживання стрес та відчуття невизначеності, тобто заподіяли моральну шкоду, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо підстав задоволення вимог позивача про компенсацію моральної шкоди.

Отже, позивач, діючи в інтересах хворого сина, зазнала певного рівня страждань, у зв`язку з порушенням відповідачем порядку надіслання медичного висновку про встановлення інвалідності підгрупи А, що позбавило позивача та її сина можливості тривалий час ( 7 років) отримувати відповідну соціальну грошову надбавку, що негативно позначилося на їх психологічному та фізичному стані та призвело до моральних страждань.

При цьому колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо розміру компенсації моральної шкоди, визначеного для відшкодування з відповідача на користь позивача. На переконання апеляційного суду при вирішенні цих позовних вимог суд першої інстанції керувався наведеними нормами матеріального права, врахував встановлені обставини справи, а також принципи розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, є непереконливими та зводяться до тлумачення як обставин, так і норм права на свою користь.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином оскаржене рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України скасуванню не підлягає.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 22 грудня 2021 року.