Справа № 175/2461/20
Провадження № 2/175/616/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойка О.М.

при секретарі Кучеренка О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком з господарськими спорудами,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом про усунення перешкод у користуванні житловим будинком з господарськими спорудами, який потім уточнив. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що він є власником Ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.08.2004 року. Вказане домоволодіння належить позивачу на праві спільної часткової власності. Також Ѕ частина спірного домоволодіння, на праві спільної часткової власності, належить сестрі позивача, відповідачки по справі ОСОБА_2 , яка на теперішній час проживає у спірному домоволодінні та користується ним. Позивач не має можливості проживати у спірному будинку та взагалі користуватися домоволодінням, оскільки відповідачка перешкоджає цьому, наполягаючи на розподілі домоволодіння між власниками. Оскільки відповідачка відмовляється добровільно надати позивачу можливість проживати у спірному домоволодінні, тому позивач змушений звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим будинком з господарськими спорудами.

Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Відповідачка про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, надала до суду письмовий відзив на позовну заяву у якому просила відмовити у задоволення позовних вимог позивача, посилаючи на те, що нею жодних перешкод у користуванні спірним домоволодінням позивачу не чинилося. Між сторонами виник конфлікт оскільки позивач відмовляється мирним шляхом вирішити питання про порядок користування спірним домоволодіння та щодо його поділу в натурі між співвласниками.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що відповідачка, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачу, на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом, від 27.08.2004 року, виданого державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусевою Л.В., за реєстраційним номером №1-2331, на праві спільної часткової власності належить Ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_1 .

Також, власником іншої Ѕ частини вказаного домоволодіння є сестра позивача, відповідачка ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про справо на спадщину за заповітом від 27.08.2004 року, виданого державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусевою Л.В., за реєстраційним номером №1-2324.

На теперішній час у спірному домоволодінні проживає відповідачка ОСОБА_2 разом зі своїм чоловіком.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України є спільною частковою власністю.

Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Так, позивач вказує, що він зареєстрований у спірному домоволодінні АДРЕСА_1 та має бажання у ньому проживати, однак через неприязні стосунки, які склалися між сторонами, він не проживає в будинку, відповідачка чинить йому перешкоди у вільному доступі до будинку та інших споруд на території домоволодіння. У результаті конфлікту, позивач був змушений звертатися до правоохоронних органів з відповідними заявами про вчинення протиправних дій з боку відповідачки, яка не пускає його у будинок.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов).

У пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

Отже, судом було встановлено, що позивач позбавлений можливості вільно користуватися та розпоряджатися належною йому на праві власності частиною спірного домоволодіння, що є перешкодою у володінні та розпорядженні майном на власний розсуд, у зв`язку з чим позивач за захистом своїх прав та інтересів вимушений був звернутися до суду з цим позовом.

Доказом вчинення перешкод позивачу у користуванні житлом з боку відповідачки є, крім встановлених вище обставин, також висновки слідчих Дніпровського РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, щодо перевірки обставин за зверненнями ОСОБА_1 про вчинення йому перешкод у доступі до спірного будинку.

З огляду на викладене, позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні ОСОБА_1 права володіння та користування належною йому на праві спільної часткової власності Ѕ частиною домоволодіння АДРЕСА_1 , шляхом усунення перешкод у здійсненні права користування домоволодінням шляхом вселення, є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні з позовом було сплачено судовий збір на загальну суму 1748,80 гривень, який з урахуванням задоволення позовних вимог підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 317,319,391 ЦК України, ст.ст. 10, 12,13, 141, 263, 265, 280-284 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком з господарськими спорудами задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні житлом шляхом вселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у житловий будинок АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні житловим будинком та господарськими спорудами розташованих на території домоволодіння АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1748 гривень 80 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя О.М. Бойко