Справа № 373/1620/20
Провадження № 2/307/1802/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2021 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Ком`яті Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Переяславська міська рада про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою про визнання ОСОБА_2 такою, що втративла право на проживання у будинку АДРЕСА_1 .

У позовній заяві посилається на те, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.10.2020, виданого Державним нотаріусом Переяславської міської державної нотаріальної контори належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно будинкової книги у помешканні зареєстровані вона, її син ОСОБА_3 , його колишня дружина ОСОБА_2 , та онуки ОСОБА_4 , 2013 р.н., і ОСОБА_5 , 2014 року народження.

У червня 2019 року відповідачка разом з дітьми виїхала на постійне проживання до своїх батьків у с. Підплеша, де постійно проживає з дітьми, які навчаються у місцевому навчальному закладі.

Після переїзду на нове місце проживання відповідачка звернулася до суду з позовом до сина ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Рішенням Тячівського райолнного суду від 21.01.2020 з відповідача на її користь на утриманя сина було стягнуто аліменти, в якому місце порживання позивачки вказано с. Підплеша Тячівського району.

6 лютого 2020 року Тячівським районним судом було ухвалено рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

Вказані рішення підтверджують, що позивачка більше року не проживає у її будинку.

Реєстрація відповідачки у належному їй помешканні позбавляє її як власника користуватися житлом на власний розсуд та отримувати житлові субсидії.

Оскільки відповідачка в добровілдьному порядку знятися із реєстрації у належному їй житловому будинку не бажає, вона вимушена звернутися до суду

Надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася. Надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнає повністю.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтями 319, 321, 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Під час розгляду справи суд встановив, що 26.11.1980 ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу прибав у ОСОБА_8 житловий сбудинок з надвірними спорудвами.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.10.2020 ОСОБА_1 отримала у спадщину житловий будинок з відповідними надвірними господарськими будівлями і спорудами під номером АДРЕСА_1 , рпо що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Рішенням Тячівського районного суду від 6 лютого 2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Актом Переяславської міської ради від 26.11.2020 стверджено, що ОСОБА_2 разом з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зареєстровані у АДРЕСА_1 , і з 15.06.2019 року за вказаною адресою не проживають.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним та припинення правовідношення.

Із статті ст. 41 Конституції України вбачається, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира, що передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Із змісту постанови Верховного Суду України № 6-57цс11 від 16.01.2012 року вбачається, що аналіз норм цивільного законодавства України - стст. 16 ч. 1, 321 ч. 1, 391 ЦК України-, дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 разом з дітьми ОСОБА_9 , 2013 р.н., та ОСОБА_10 , 2014 р.н., більше року не проживають у належному позивачці житловому будинику АДРЕСА_1 , будь-яких поважних причин, які б перешкоджали їм проживати у даному будинку не наведено, враховуючи визнання позову відповідаачкою, суд вважає, що відповідачку та її дітей слід визнати такими, що втратили право на проживання в будинку, що належить позивачці.

Тому керуючись стст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, стст. 16, 391, 405 ЦК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю. Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , 2013 р.н., та ОСОБА_10 , 2014 р.н., зареєстрованих у буд. АДРЕСА_1 , такими, що втратили право на користування житлом у цьому будинку.

Судові витрати покласти на позивачку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення складено 24.02.2021 року.

Головуючий В.І. Гримут