Справа № 214/7901/19
2/214/1233/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 лютого 2021 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Шевченко Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданого його представником адвокатом Штефаном Дмитром Юрійовичем, до ОСОБА_2 про визначення часток у спільній сумісній власності, визнання права власності, стягнення грошової суми, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики спільним зобов`язанням подружжя , стягнення грошових сум, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , неодноразово уточнивши який, просить: визначити, що частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у праві власності на двокімнатну квартиру, житловою площею 35,9 кв.м., загальною площею 48,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є рівними; визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на Ѕ частку двокімнатної квартири, житловою площею 35,9 кв.м., загальною площею 48,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати цивільні права та обов`язки за кредитним договором від 07.11.2017 року № Z06.187.77699, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» спільним майном подружжя та стягнути з ОСОБА_2 , серія та номер паспорту АО 275264, РНОКПП відсутній, у паспорті наявна відмітка Нікопольської об`єднаної ДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області «має право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорту», грошові кошти у розмірі 39112 гривень у якості компенсації Ѕ частки сплачених ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 78223,99 гривень на погашення кредиту за кредитним договором від 07.11.2017 року № Z06.187.77699, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк».

В обґрунтування пред`явлених вимог представник зазначив наступне. 18 квітня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 141 від 18.04.2015 року. За час спільного проживання у шлюбі позивачем та відповідачем, за спільні кошти, 28 листопада 2017 року, була придбана двокімнатна квартира, житловою площею 35,9 кв.м., загальною площею 48,8 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кульбідою Є.М. 28.11.2017 року, реєстровий номер 1900. Шлюбний договір між позивачем та відповідачем не укладався, інших домовленостей не було. Покупцем вказаної квартири за договором купівлі-продажу визначена ОСОБА_2 , ОСОБА_1 надавав згоду на придбання вказаної квартири у спільну сумісну власність подружжя. Вказана обставина підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, номер 181451945 від 18.09.2019 року. Вартість вказаної спірної квартири, згідно звіту про оцінку нерухомого майна від 20.09.2019 року, складеного ФОП ОСОБА_4 , складає 175000 гривень, відповідно вартість Ѕ частки вказаної квартири складає 87500 гривень. Крім того, в інтересах сім`ї та з відома другого з подружжя, ОСОБА_2 , 07.11.2017 року було укладено кредитний договір № Z06.187.77699, за змістом якої ПАТ «Ідея Банк» надав позичальнику ОСОБА_1 , кредит (грошові кошти) в сумі 45700 гривень. Вказаний кредит надано на 48 місяців, дата останнього платежу 07.11.2021 року, щомісячний платіж складає 2696,33 грн. Позивачем щомісяця обслуговується вказаний кредит, щомісяця сплачуючи 2696,33 грн. Всього за період з грудня 2018 року по 28 вересня 2020 року було сплачено 78 223 грн. 99 коп. Вважає, що позивач має право на відшкодування Ѕ частки сплачених за кредитним договором коштів у розмірі 78223,99 : 2 = 39112 грн. Згідно ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Згідно ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї Згідно ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі N 6-539цс16 зроблено висновок, що "до складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. 08 грудня 2018 грудня шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 262 від 08.12.2018 року. У добровільному порядку здійснити поділ майна, набутого за час шлюбу, відповідач відмовляється. Згідно ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. На підставі ст. 372 ЦК України вважається, що при поділі спільної сумісної власності частки співвласників є рівними. Аналогічна позиція міститься у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», №11 від 21.12.2007 року, згідно з яким поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 21.12.2007 року, N11, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Таким чином, позивач змушений звернутись до суду з цією уточненою позовною заявою про поділ майна подружжя.

Відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 , подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , уточнивши яку просить: визнати договір позики від 28.11.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбідою Є.М. зареєстровано в реєстрі з №1905, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на загальну суму 49000 грн. 00 коп. спільним зобов`язанням подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 Ѕ частку грошових коштів за договором позики від 28.11.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбідою Є.М. зареєстровано в реєстрі з №1905, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , в розмірі 24 500 грн. 00 коп.; стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за сплату комунальних послуг у період 2018-2019 років за житлову квартиру по АДРЕСА_1 , у розмірі Ѕ частки від загальної сплаченої суми, що складає 10799 грн. 00 коп.; стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 00 коп., сплачений судовий збір та витрати понесені на проведення судової оціночно-будівельної експертизи у розмірі 3500 грн. 00 коп.

В обґрунтування зустрічного позову зазначила наступне. З 2015 року позивачка з відповідачем перебували у шлюбі, спільних дітей від шлюбу не мають, однак позивачка має доньку. За весь час спільного проживання сторонами була дійсно придбана 28.11.2017 року житлова квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, враховуючи, що подружжю не вистачало суми для сплати вартості квартири в повному обсязі, позивачка та відповідач домовились з продавцем про укладення договору позики на суму 49000,00 грн. строком до 28.05.2020 з щомісячним платежем у сумі 2700,00 грн. Пунктом 14 цього договору визначено, що іншим з подружжя - ОСОБА_1 надана згода на укладання цього договору. Однак, дані факти ОСОБА_1 не зазначив у своїй позовній заяві навмисно задля уникнення виконання зобов`язань за цим договором позики. Сімейне життя між ними не склалось та шлюб було розірвано 08 грудня 2018 року, однак ще до розірвання шлюбу подружжя припинило спільне проживання однією сім`єю та ведення домашнього господарства. Позивачка залишилась мешкати з донькою удвох у спірній квартирі, а відповідач переїхав проживати до іншого місця. З цього часу позивачка, будучи зареєстрована у вказаній житловий квартирі, мешкає разом з донькою, займається ремонтом у квартирі та сплачує самостійно комунальні послуги, які нараховуються. ОСОБА_1 не допомагає у сплаті обов`язкових комунальних платежів, як фактичний співвласник Ѕ частки квартири. Крім того, дана спірна квартира була придбана з чималим боргом за сплату комунальних послуг колишніми власниками, тому позивачка поступово сплачує ще й борг за комунальні послуги, які були під час придбання квартири, що підтверджується квитанціями про оплату. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як передбачено ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. За правилами ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Приписами ст. 372 ЦК України встановлено, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. (п. 22). Згідно з п. 23 вказаної Постанови спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до п. 24 вказаної Постанови Пленуму до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховують також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Під майном мається на увазі окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч. 4 ст.65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмет матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї (аналогічні висновки містяться і у постановах Верховного Суду України у справах № 6-55цс13 від 19.06.2013, № 6-163цс12 від 20.02.2013, № 6-88цс12 від 12.09.2012). З огляду на договір позики указано з якою метою він укладений, що не суперечить ч. 4 ст. 65 СК України, вказано строк повернення, що не суперечить ч. 1 ст. 1049 ЦК України, наявні підписи відповідача, що свідчить про те, що він згоду на укладення вказаних договорів надавав та був обізнаний про наявність такого договору. Відповідно до вимог ст. 1046, 1054 ЦК України грошові кошти, взяті у борг та у кредит, є власністю позичальника. Як зазначалося вище, відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив судам, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивачка за зустрічним позовом, як до розірвання шлюбу та і після розірвання шлюбу сплачувала щомісячно за договором позики платіж у розмірі 2700,00 грн., і таким чином, повністю сплатила грошові кошти за договором позики. Враховуючи, що договірні зобов`язання подружжя підлягають поділу у рівних частках, позивачка має право на відшкодування Ѕ частки сплачених коштів за договором позики. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. З вересня 2018 року позивачка з відповідачем припинили проживання однією сім`єю та з цього часу позивачка самостійно сплачує комунальні платежі, які нараховуються на квартиру. Враховуючи наявність квитанцій сплачених від імені позивачки у період 2018-2019 роки за оплату комунальних послуг утримання житлової квартири по АДРЕСА_1 та попереднього боргу колишніх володільців, загальна сума понесених витрат складає 21598 грн. 00 коп., що підлягає компенсації з відповідача у розмірі Ѕ частини від цієї суми.

Представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 було подано відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 , в якому зазначено наступне. Із зустрічними позовними вимогами погодитися не можна з наступних підстав. Вимога із поділу сплаченої суми за договором позики у розмірі 35100 гривень є необґрунтованою, оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів щомісячних витрат на погашення вказаної суми у розмірі 2700 гривень. Зокрема, із доданих до справи копій квитанцій, від 24.01.2019 року, 26.02.2019 року, 26.04.2019 року, 26.12.2018 року, вбачається, що громадянка ОСОБА_5 поповнювала власну платіжну картку, з квитанції від 25.09.2018 року вбачається, що платником є ОСОБА_1 . Крім того, оплату було здійснено в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Крім того, з жодної із наданих квитанцій на вбачається цільове призначення сплати коштів повернення позиченої суми за договором позики від 28.11.2017 року. Вимога стосовно сплати грошової компенсації за сплату комунальних послуг у період 2018-2019 років у розмірі 10799,00 гривень, виходячи із загальної суми понесених витрат 21598 гривень не підлягає задоволенню, оскільки є необґрунтованою. Так, деякі комунальні послуги, грошові кошти понесені на погашення яких заявлені до часткової компенсації, оплачені раніше, ніж було припинено шлюб, відповідно, комунальні послуги сплачувалися за рахунок спільного сімейного бюджету подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Наприклад, квитанції № 13502 від 22 жовтня 2018 року на суму 5000 гривень, № 2166 від 07 грудня 2018 року на суму 16,96 гривень, квитанція б/н від 07 грудня 2018 року на суму 1240,17 гривень, дублікат квитанції від 02.04.2018 року на суму 2700,02 гривень, квитанція № 1324-6584-2938-5028 від 17.08.2018 року на суму 343,09 гривень, тощо. Крім того, як зазначає позивач за зустрічним позовом, за адресою знаходження спірної квартири також зареєстрована її донька, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка також є споживачем комунальних послуг. Крім того, відповідач за зустрічним позовом, ОСОБА_1 , жодного дня не був зареєстрований за адресою спірної квартири, що підтверджується відміткою про реєстрацію місця проживання у його паспорті. В розумінні ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. На дату подання даного відзиву титульним власником спірної квартири є ОСОБА_2 , разом із нею користувачем квартири є її дочка, ОСОБА_6 . Частка співвласника, відповідно і відсоток вартості комунальних послуг, який має бути компенсований, на сьогодні не визначений.

Відповідачкою за первісним позовом ОСОБА_2 було подано відзив на уточнену позовну заяву ОСОБА_1 , в якому вона зазначила наступне. Наданий позивачем кредитний договір від 07.11.2017 не підтверджує наявність використаного майна в інтересах сім`ї, а саме на придбання спірної квартири, а також не надано позивачем квитанцій про сплату боргу за таким договором. Ч. 4 ст.65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї (аналогічні висновки містяться і у постановах Верховного Суду України у справах № 6-55цс13 від 19.06.2013, № 6-163цс12 від 20.02.2013, № 6-88цс12 від 12.09.2012). Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження, що одержане за цим кредитним договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї.

Під час розгляду справи заявлялися такі клопотання: про відкладення розгляду справи, які задоволені; про поновлення строків для уточнення та збільшення позовних вимог, які задоволені; про призначення експертизи, яке задоволено.

В судове засідання позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник ОСОБА_1 подав до суду письмові судові дебати, згідно змісту яких просить провести судове засідання без участі позивача.

Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник ОСОБА_2 подала до суду письмові судові дебати та клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні дала показання, з яких вбачається, що сторін по справі знає з дати продажу квартири, стосунки нормальні. Договір купівлі-продажу та договір позики укладався з ОСОБА_2 в один день. Ніяких грошей сторонам не давала. Під час укладення договору позики був присутній чоловік ОСОБА_2 , з яким обговорювали з якою метою укладався договір. Щомісячні кошти за договором сплачувала ОСОБА_2 , на сьогоднішній день умови договору виконано. На момент продажу, квартира перебувала в не дуже хорошому стані. Після підписання договору позики гроші подружжю не давала. Позика укладалась для виплати грошових коштів у розстрочку, тому оформили два договори за порадою нотаріуса. Не пам`ятає чи заключала з ОСОБА_1 договір.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: свідоцтво про шлюб (том №1, а.с.7), свідоцтво про розірвання шлюбу (том №1, а.с.8), інформація з Державного реєстру (том №1, а.с. 9-11), висновок про вартість майна (том №1, а.с. 12), договір позики (том №1, а.с. 44), договір купівлі продажу (том №1, а.с.45-46), витяг (том №1, а.с.47), квитанції (том №1, а.с. 49-65), розрахунок (том №1, а.с. 72), довідка (том №1, а.с.78), інформація по рахунку (том №1, а.с.79), кредитний договір (том №1, а.с. 89-90), пам`ятка клієнту (том №1, а.с.91), виписка по особовим рахункам (том №1, а.с. 96-116), дублікати чеків (том №1, а.с. 133, 151,152, 244, 245, 246), інформація по сплаті коштів (том №1, а.с. 134-136), розписки (том №1, а.с. 171,172), заяви на переказ готівки (том №1, а.с.173-174), виписка по особовим рахункам (том №1, а.с. 210-218), довідка (том №1, а.с. 219), розписка (том №1, а.с. 243), висновок судової оціночно-будівельної експертизи (том №2, а.с.10-40).

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: свідоцтво про шлюб (том №1, а.с.7), свідоцтво про розірвання шлюбу (том №1, а.с.8), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та його розірвання.

Суд вважає належними доказами: інформацію з Державного реєстру (том №1, а.с. 9-11), висновок про вартість майна (а.с. 12), договір купівлі продажу (том №1, а.с. 45-46), витяг (том №1, а.с.47), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме придбання сторонами в період перебування в шлюбі спірної квартири, її вартість.

Суд вважає належним доказом довідку (том №1, а.с.78), так як цей доказ стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі.

Суд вважає належними доказами: договір позики (том №1, а.с. 44), квитанції (том №1, а.с. 49-51), інформацію по рахунку (том №1, а.с.79), кредитний договір (том №1, а.с. 89-90), пам`ятку клієнту (том №1, а.с.91), виписку по особовим рахункам (том №1, а.с. 96-116), дублікати чеків (том №1, а.с. 133, 151,152, 244, 245, 246), інформацію по сплаті коштів (том №1, а.с. 134-136), виписку по особовим рахункам (том №1, а.с. 210-218), довідку (том №1, а.с. 219), розписку (том №1, а.с. 243), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме факт укладення кожною зі сторін договорів та погашення заборгованості за укладеними договорами.

Суд вважає належними доказами квитанції (том №1, а.с. 53-65), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме факт понесення ОСОБА_2 витрат по сплаті комунальних послуг.

Суд вважає належним доказом показання свідка ОСОБА_8 , так як цей доказ стосується обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме укладення договору позики та виконання умов договору.

Суд вважає неналежними доказами: квитанцію (том №1, а.с.52), розписки (том №1, а.с. 171, 172), заяви на переказ готівки (том №1, а.с.173-174), оскільки вони не стосуються предмета спору.

Суд відповідно до ст. 78 ЦПК України вважає висновок про вартість майна (том №1, а.с. 12), недопустимим доказом, оскільки він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, так як для визначення вартості майна необхідні спеціальні знання, що потребує призначення експертизи.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні письмові докази свідоцтво про шлюб (том №1, а.с.7), свідоцтво про розірвання шлюбу (том №1, а.с.8), інформація з Державного реєстру (том №1, а.с. 9-11), договір позики (том №1, а.с. 44), договір купівлі продажу (том №1, а.с.45-46), витяг (том №1, а.с.47), квитанції (том №1, а.с. 49-65), розрахунок (том №1, а.с. 72), довідка (том №1, а.с.78), інформація по рахунку (том №1, а.с.79), кредитний договір (том №1, а.с. 89-90), пам`ятка клієнту (том №1, а.с.91), виписка по особовим рахункам (том №1, а.с. 96-116), дублікати чеків (том №1, а.с. 133, 151,152, 244, 245, 246), інформація по сплаті коштів (том №1, а.с. 134-136), виписка по особовим рахункам (том №1, а.с. 210-218), довідка (том №1, а.с. 219), розписка (том №1, а.с. 243), висновок судової оціночно-будівельної експертизи (том №2, а.с.10-40), які визнані належними, допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази, які визнані допустимими та належними, є достовірними.

Керуючись вимогами ст.80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 18 квітня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що вбачається зі свідоцтва (том №1, а.с.7).

08 грудня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано, що вбачається зі свідоцтва (том №1, а.с.8).

Дітей від шлюбу сторони не мають.

В період перебування в шлюбі, а саме 28 листопада 2017 року сторони по справі придбали квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 48,8 кв.м., житловою площею 35,9 кв.м. Покупцем за договором виступала ОСОБА_2 , право власності на квартиру зареєстроване на ім`я ОСОБА_2 . Зазначені обставини підтверджуються договором (том №1, а.с.45-46), витягом (том №1, а.с.47).

Ринкова вартість квартири станом на 10 листопада 2020 року складає 133 418,00 грн. (том №2, а.с. 10-40).

28 листопада 2017 року між ОСОБА_5 (позикодавцем) та ОСОБА_2 (позичальником) було укладено договір позики на суму 49 000,00 грн., що вбачається з договору (том №1, а.с. 44).

07 листопада 2017 року між ПАТ «Ідея Банк» (Банком) та ОСОБА_1 (позичальником) було укладено кредитний договір № Z06. 187. 77699 на суму 45 700, 00 грн., строком на 48 місяців, щомісячний платіж складає 2 696,33 грн., що встановлено договором (а.с. 89-90).

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 за укладеним з АТ «Ідея Банк» кредитним договором погасив кредитну заборгованість, кредит закритий, що вбачається з довідки (том №1, а.с. 219).

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 18 грудня 2018 року та до повного погашення кредиту, ОСОБА_1 сплатив за укладеним з АТ «Ідея Банк» кредитним договором грошові кошти в сумі 80971 грн. 86 коп., а саме: 28.12.2018р. 2700 грн.; 06.02.2019р. 2700 грн.; 05.03.2019р. 2700 грн.; 04.04.2019р. 2700 грн.; 03.05.2019р. 2700 грн.; 29.05.2019р. 2700 грн.; 01.07.2019р. 2700 грн.; 24.07.2019р. 2700 грн.; 03.09.2019р. 2700 грн.; 03.10.2019р. 2700 грн.; 05.11.2019р. 2700 грн.; 29.11.2019р. 2700 грн.; 24.12.2019р. 15 грн. 86 коп.; 24.12.2019р. 2690 грн.; 07.02.2020р. 2695 грн.; 06.03.2020р. 2700 грн.; 06.04.2020р. 2700 грн.; 04.05.2020р. 2700 грн.; 01.06.2020р. 2700 грн.; 07.07.2020р. 2700 грн.; 03.08.2020р. 2700 грн.; 01.09.2020р. 2700 грн.; 28.09.2020р. 24271 грн., що вбачається з виписок по особовим рахункам (том №1, а.с.106-116, 210-218).

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 18 грудня 2018 року та до повного погашення боргу за договором позики, укладеним з ОСОБА_5 , ОСОБА_2 сплатила ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 40809 грн. 67 коп., а саме: 26.12.2018р. 2713,57 грн.; 24.01.2019р. - 2713,57 грн.; 26.02.2019р. - 2713,57 грн.; 25.03.2019р. - 2713,57 грн.; 26.04.2019р. - 2713,57 грн.; 24.05.2019р. - 2713,57 грн.; 25.06.2019р. - 2713,57 грн.; 26.07.2019р. 2733,67 грн.; 25.08.2019р. 2720 грн.; 25.09.2019р. 2720 грн.; 25.10.2019р. 2720 грн.; 26.11.2019р. 2720 грн.; 23.12.2019р. - 2733,67 грн.; 25.01.2020р. - 2733,67 грн.; 25.02.2020р. - 2733,67 грн., що вбачається з інформації по рахунку (том №1, а.с.79), дублікатів чеків (том №1, а.с. 133,151,152), інформації по сплаті коштів (том №1, а.с. 135).

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 18 грудня 2018 року, ОСОБА_2 понесла витрати по сплаті комунальних послуг з утримання спірної квартири на загальну суму 12773 грн. 36 коп., а саме: 11.02.2019р. 16,96 грн., 81,80 грн., 3000 грн., 236,16 грн.; 13.03.2019р. 16,96 грн., 30 грн., 3000 грн., 400 грн., 153,27 грн., 5 грн.; 15.03.2019р. 75,50 грн., 405,50 грн.; 12.04.2019р. 60,93 грн., 81,80 грн., 2331 грн., 16,96 грн.; 10.05.2019р. 400 грн., 17 грн., 23,33 грн.; 11.07.2019р. 34,56 грн., 16,96 грн., 200 грн., 20,24 грн.; 13.08.2019р. 244 грн., 258 грн., 16,96 грн.; 13.09.2019р. - 16,96 грн., 190,53 грн.; 12.11.2019р. - 1,50 грн., 389 грн.; 19.12.2019р. 85,61 грн.; 19.12.2019р. 946,87 грн., що встановлено квитанціями (том №1, а.с.53-65).

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, що регулюються нормами ЦК України, СК України.

Згідно з ч.3 ст.368, ч.2 ст.372 ЦК України, які кореспондують зі ст.ст.60, 70 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст.68, ч.1 ст.69 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі N 6-539цс16 зроблено висновок, що "до складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 придбана сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час шлюбу, а тому хоча й зареєстрована на праві власності на ім`я ОСОБА_2 , однак у відповідності до вимог ст. 60 СК України, є їх спільною сумісною власністю.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки домовленості між сторонами щодо визначення часток та наявності шлюбного договору, яким узгоджене зазначене питання, судом не встановлено, суд приходить до висновку, що частки майна дружини та чоловіка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - квартири АДРЕСА_3 , є рівними та становлять по 1/2 частині.

Відповідно до вимог ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Судом встановлено, що в інтересах сім`ї та з відома другого з подружжя, ОСОБА_2 28 листопада 2017 року уклала договір позики, за яким після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 сплатила на погашення заборгованості за зазначеним договором 40809 грн. 67 коп.

Судом встановлено, що в інтересах сім`ї та з відома другого з подружжя, ОСОБА_1 07 листопада 2017 року уклав кредитний договір, за яким після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 сплатив на погашення заборгованості за зазначеним договором 80971 грн. 86 коп.

Твердження ОСОБА_2 про те, що наданий ОСОБА_1 кредитний договір від 07.11.2017 не підтверджує наявність використаного майна в інтересах сім`ї, а саме на придбання спірної квартири, суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до вимог ст. 65 ч.2 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Доказів на підтвердження використання ОСОБА_1 грошових коштів, отриманих за кредитним договором, в особистих інтересах, ОСОБА_2 суду не надала. Крім того, доказів у підтвердження звернення нею до суду з позовом про визнання кредитного договору від 07.11.2017 року недійсним як такого, що укладений ОСОБА_1 без її згоди, також суду не надала.

Суд приходить до переконання, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, а тому договірні зобов`язання подружжя підлягають поділу у рівних частках. Таким чином, як позивач за первісним позовом ОСОБА_1 , так і позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 , кожен окремо, має право на відшкодування Ѕ частки сплачених коштів за укладеними договорами.

З урахуванням положень ст.13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог, суд вважає за необхідне при визначенні розміру суми, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації сплачених останнім грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним договором, обрати загальну суму у розмірі 78223 грн. 99 коп., як таку яка заявлена позивачем ОСОБА_1 згідно змісту позовних вимог, а не 80971 грн. 86 коп., що фактично була сплачена останнім.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Судом встановлено, що позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 , понесла витрати по сплаті комунальних послуг з утримання спірної квартири на загальну суму 12773 грн. 36 коп., а тому прийшовши до висновку щодо визначення часток подружжя у спірній квартирі по Ѕ частині за кожним, у відповідності до вимог ст. 360 ЦК України, суд вважає, що з ОСОБА_1 , як співвласника квартири АДРЕСА_3 , належить стягнути Ѕ частину понесених ОСОБА_2 витрат від цієї суми.

Стосовно зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових сум, сплачених нею до розірвання шлюбу з ОСОБА_1 в рахунок відшкодування боргу за договором позики від 28.11.2017 року, а також щодо стягнення витрат по сплаті комунальних послуг з утримання спірної квартири, сплачених нею до розірвання шлюбу з ОСОБА_1 , суд вважає, що останні задоволенню не підлягають, оскільки борги сплачені одним з подружжя в період шлюбу, поділу не підлягають.

Відповідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів, поданими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а також в межах заявлених позивачем вимог.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 12 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, та ст. 13 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає повному задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_2 частковому.

Також суд враховує, що повне задоволення позову ОСОБА_1 та часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 буде відповідати такому, передбаченому ст. 2 ЦПК України завданню цивільного судочинства, як справедливе вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи повне задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 2034 грн. 52 коп.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу, з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, та значенням справи для сторони, в розмірі 5000 грн. 00 коп.(том № 1 а.с. 67,69,70,118), та витрати на проведення судової оціночно-будівельної експертизи в розмірі 3500 грн. 00 коп. (том №1 а.с.226).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57, 60, 61, 63, 65, 68-71 СК України, 360, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у спільній сумісній власності, визнання права власності, стягнення грошової суми задовольнити повністю.

Визначити, що частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у праві спільної сумісної власності на двокімнатну квартиру, житловою площею 35,9 кв.м., загальною площею 48,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є рівними.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на Ѕ частку двокімнатної квартири, житловою площею 35,9 кв.м., загальною площею 48,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати цивільні права та обов`язки за кредитним договором від 07.11.2017 року № Z06.187.77699, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_2 , серія та номер паспорту НОМЕР_2 , РНОКПП відсутній, у паспорті наявна відмітка Нікопольської об`єднаної ДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області «має право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорту», грошові кошти у розмірі 39112 грн. 00 коп. у якості компенсації Ѕ частки сплачених ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 78223,99 грн. 00 коп. на погашення кредиту за кредитним договором від 07.11.2017 року № Z06.187.77699, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк».

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серія та номер паспорту НОМЕР_2 , РНОКПП відсутній, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 2034 грн. 52 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики спільним зобов`язанням подружжя , стягнення грошових сум задовольнити частково.

Визнати договір позики від 28.11.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбідою Є.М., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на загальну суму 49000 грн. 00 коп. спільним зобов`язанням подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серія та номер паспорту НОМЕР_2 , РНОКПП відсутній, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , Ѕ частку грошових коштів за договором позики від 28.11.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбідою Є.М., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , в розмірі 20 404 грн. 84 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серія та номер паспорту НОМЕР_2 , РНОКПП відсутній, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , грошову компенсацію за сплату комунальних послуг за житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі Ѕ частки від загальної сплаченої суми 12773 грн. 36 коп., що складає 6386 грн. 68 коп.

В іншій частині зустрічного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серія та номер паспорту НОМЕР_2 , РНОКПП відсутній, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , понесені витрати: на сплату судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп., на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 00 коп., на проведення судової оціночно-будівельної експертизи у розмірі 3500 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 15 лютого 2021 року.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов