СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2-ві/759/7/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Гаєвської О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві заяву відповідача ОСОБА_1 про відвід судді Войтенко Ю.В. та секретаря Семененко В.С. в рамках цивільної справи за позовними вимогами ОСОБА_2 правонаступником якої є ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення, вселення в жиле приміщення, стягнення збитків та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

у провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває вищезазначена цивільна справа.

27.11.2020 відповідачем по справі було подано до суду заяву про відвід головуючому судді Войтенко Ю.В. відвід від розгляду справи, оскільки має сумніви щодо неупередженості та об`єктивності судді, тобто з підстав п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.11.2020 (головуючий суддя Войтенко Ю.В.) визнано заяву відповідача про відвід судді Войтенко Ю.В. необґрунтованою та передано справу для вирішення відводу у відповідності до вимог ч.3 ст. 40 та ч. 1 ст. 33 ЦПК України (т. 2 а.с. 240, 241).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподіл судової справи між суддями від 02.12.2020 заяву відповідача ОСОБА_4 про відвід головуючому у справі судді Войтенко Ю.В., передано в провадження судді Ул`яновській О.В.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.12.2020 під головуванням судді Ул`яновської О.В. відмовлено у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_4 про відвід головуючому судді Войтенко Ю.В., по цивільній справі за позовними вимогами ОСОБА_2 правонаступником якої є ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення, вселення в жиле приміщення, стягнення збитків та моральної шкоди (т. 2 а.с. 244, 245).

03.12.2020 через електронну пошту відповідачем по справі ОСОБА_1 подано заяву про відвід судді Войтенко Ю.В., оскільки у неї виникають обґрунтовані сумніви в неупередженості та об`єктивності судді (т. 2 а.с. 248-250).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.12.2020 (головуючий суддя Войтенко Ю.В.) визнано заяву ОСОБА_1 про відвід судді Войтенко Ю.В. необґрунтованою та передано справу для вирішення відводу у відповідності до вимог ч. 3 ст. 40 та ч. 1 ст. 33 ЦПК України (т. 3 а.с. 15).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподіл судової справи між суддями від 08.12.2020 заяву відповідача про відвід судді Войтенко Ю.В., передано в провадження судді Ул`яновській О.В.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.12.2020 відмовлено у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про відвід судді Войтенко Ю.В. в рамках цивільної справи за позовними вимогами ОСОБА_2 правонаступником якої є ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення, вселення в жиле приміщення, стягнення збитків та моральної шкоди.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподіл судової справи між суддями від 03.02.2021 передано у провадження судді Ул`яновської О.В. заяву відповідача ОСОБА_1 про відвід судді Войтенко Ю.В. та сектератю Семененко В.С .

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.02.2021 (головуючий суддя Войтенко Ю.В.) визнано заяву відповідача ОСОБА_1 про відвід головуюючого судді необгрунтованою та передано справу для вирішення відводу у відповідності до вимог ч. 3 ст. 40 та ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Заявник обгрунтовує заяву від 01.02.2021 тим, що 01.02.2021 вона дізналася про нові суттєві обставини, які ставлять під сумнів об`єктинвість судді та вказують на явну упередженість судді при розгляді справи, а також ставлять під сумнів об`єктинвість та вказують на упередженість секретаря Семененко В.С., яка повідомила, що судове засідання, яке призначене на та мало відбутися 09.12.2020 знімається з розгляду, оскільки справа не повернулася після розгляду зави про відвід судді, також секретар спілкувалася із представниками позивача, на підставі чого вважає, що вказані обставини свідчать про упереджене відношення судді до відповідачів та на підставі п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України є підстави дял відводу.

У ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом положень ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 8 ст. 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове за сідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Суд не вбачає необхідності повідомляти учасників справи про судове засідання, а тому відповідно до вимог ч. 8 ст. 40 ЦПК України розгляд даної заяви проводиться без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України, у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03.10.2017 незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

За змістом положень ст. 39 ЦПК України, з підстав, зазначених у ст.ст. 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Питання про відвід судді (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. (ч. 1 ст. 40 ЦПК України).

Встановлення обставин, вказаних у пунктах 1-4 ч. 1 ст. 36 цього Кодексу, ст. 37 цього Кодексу, звільняє заявника від обов`язку надання інших доказів упередженості судді для цілей відводу. Якщо відвід заявляється повторно з підстав, розглянутих раніше, суд, який розглядає справу, залишає таку заяву без розгляду.

Отже, за умовами ч. 3 та ч. 4 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим, а заявник зобов`язаний надати докази упередженості судді, а також секретаря у випадку наявності обставин, що викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності .

Підстави для відводу судді та секретаря можуть мати об`єктивний чи суб`єктивний характер.

Пряма чи побічна заінтересованість судді та секретаря у результаті розгляду справи може бути підставою як для відводу, так і для самовідводу. Заінтересованість може мати юридичний або побутовий характер. Юридична заінтересованість судді має місце, якщо від результату вирішення спору у нього виникнуть, зміняться або припиняться певні права або обов`язки. Побутова або фактична заінтересованість полягає в тому, що рішення суду може мати вплив на особисті стосунки судді з оточуючими.

Якщо заяву про відвід з цих підстав подає особа, яка бере участь у справі, підстави відводу потребують доказування.

Для відведення судді або секретаря необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Крім того, обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними. Відвід повинен бути вмотивований - з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» «кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом».

Неупереджений та об`єктивний розгляд справи є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя суддею. Проте учасники справи наділені правом спростування цієї «процесуальної теореми» шляхом заявлення відводу судді, тим самим, забезпечуючи його незалежність в кожному окремому провадженні.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».

Європейський суд з прав людини в п. 66 рішення у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 р. (заява № 7577/02) зазначив, що «безсторонність, в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі». Аналогічна правова позиція закріплена також в п.п. 49, 52 рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (заява № 33949/02), п. 28 рішення ЄСПЛ у справі «Газета «Україна-центр» проти України» від 15.07.2010 р. (заява № 16695/04).

Як установлено Бангалорськими принципами поведінки суддів, схваленими резолюцією Економічної і Соціальної Ради ООН № 2006/23 від 27.07.2006 р. «об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття».

Наведе свідчить про те, що підстави для відводу суддіта секретаря можуть бути оціночною категорією, що з одного боку дає змогу реалізувати конституційну засаду незалежного розгляду справи суддею, а з іншого боку, є площиною для зловживань з боку недобросовісних учасників.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці виділяє наступні критерії оцінки неупередженості: 1) суб`єктивний - беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі; 2) об`єктивний - визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Не дивлячись на те, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередження чи схильності, її відсутність чи, навпаки, наявність може бути перевірена різними способами відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції. У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, що відображає особисті переконання конкретного судді з конкретної справи, і об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-який сумнів з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини у справах П`єрсак проти Бельгії, Кіпріану проти Кіпру, Грівз проти Сполученого Королівства). Суб`єктивний критерій полягає у з`ясуванні особистих переконань конкретного судді у певній справі. Оскільки доказів протилежного не надано, то по суб`єктивному критерію особиста безсторонність головуючого судді презюмується.

Щодо об`єктивного критерію оцінки неупередженості, то необхідно визначити, поза межами особистої поведінки судді, чи немає підтверджених фактів, які могли б спричинити сумніви щодо неупередженості судді та секретаря. При вирішенні питання про те, чи існують обґрунтовані причини вважати, що цих вимог не було дотримано, точка зору сторони є важливою, але не є вирішальною. Вирішальним є те, чи таке побоювання може бути об`єктивно виправданим (рішення Європейського суду з прав людини у справі Клейн та інші проти Нідерландів).

Таким чином, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності, не підтверджених жодними належними і допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10.05.2018 (справа №800/592/17) та від 01.10.2018 (справа №9901/673/18).

Окрім того, згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в пункті 10 Постанови «Про незалежність судової влади» №8 від 13 червня 2007 року, процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Європейський суд з прав людини за результатами розгляду справ «Мироненко і Мартенко проти України», «Олександр Волков проти України» зазначив, що при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими, іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість.

Разом з тим, відповідно до ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України, вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється.

Положенням ст. 126 Конституції України дано офіційне тлумачення у Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. N 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу).

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про судоустрій України» судді при здійсненні правосуддя незалежні від будь-якого впливу, нікому не підзвітні і підкоряються лише закону. Органи та посадові особи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, громадяни та їх об`єднання, а також юридичні особи зобов`язані поважати незалежність суддів і не посягати на неї. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою завдати шкоди їх авторитету чи вплинути на неупередженість суду забороняється і тягне передбачену законом відповідальність. Суддям забезпечується свобода неупередженого вирішення судових справ відповідно до їх внутрішнього переконання, що ґрунтується на вимогах закону.

Дослідивши зазначені заявником підстави для відводу судді та секретаря, суддя приходить до висновку, що заява про відвід не підлягає задоволенню за відсутності доказів, які викликають сумнів у упередженості при розгляді цивільної справи, інших підстав для відводу судді, передбачених ст.ст. 36, 37 ЦПК України, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 11 ст. 40 ЦПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 33, 36, 38-40, 182, 260, 261, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

відмовити у задоволенні заяви заяву відповідача ОСОБА_1 про відвід судді Войтенко Ю.В. та секретаря Семененко В.С. в рамках цивільної справи за позовними вимогами ОСОБА_2 правонаступником якої є ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення, вселення в жиле приміщення, стягнення збитків та моральної шкоди.

Цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_2 правонаступником якої є ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення, вселення в жиле приміщення, стягнення збитків та моральної шкоди, передати для продовження розгляду в тому ж складі суду.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 354 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо, скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. (п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України).

Суддя: О.В. Ул`яновська