Справа № 365/495/21
Номер провадження: 2/365/361/21
22 грудня 2021 року смт Згурівка
Згурівський районний суд Київської області в складі:
головуючого - судді ХИЖНОГО Р.В.
секретаря судового засідання МАТВІЄНКО Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим будинком, -
Позивач ОСОБА_1 , через свого уповноваженого представника адвоката Костенка О.М., звернувся до Згурівського районного суду Київської області з вище зазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що йому на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 23 травня 2012 року на прохання свого знайомого позивач тимчасово зареєстрував відповідачів у своєму будинку, так як останні потребували такої реєстрації у зв`язку з працевлаштуванням у Київській області. Відповідачі ніколи в будинку не проживали, не ставились до будинку як до основного місця проживання, витрат з утримання будинку не несуть. Особисті речі, речі вжитку та гігієни відповідачів у будинку відсутні. Сторони не підтримують ніяких дружніх зв`язків, взагалі не спілкуються. Реєстрація відповідачів у будинку позбавляє позивача оформити пільги та субсидію. Враховуючи вище викладене, позивач просить суд визнати відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком номер АДРЕСА_1 . Стягнути з відповідачів сплачений судовий збір. Ухвалою від 21 жовтня 2021 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив у справі спрощене позовне провадження з викликом сторін.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 до суду відзивів у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України не подали, хоча судом їм було роз`яснено право на подачу відзиву в ухвалі про відкриття провадження.
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 не з`явились. Представник позивача направив до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації та через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їхньої відсутності та відзивів на позов до суду не подали.
Положеннями ст. 280 ЦПК України передбачається, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явилася в судове засідання без поважних причин, не подала до суду відзив на позовну заяву та позивачка не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не проводилось.
Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що встановлено з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.6).
В житловому будинку, крім позивача, зареєстровані відповідачі: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 7 довідка виконкому Згурівської селищної ради, а.с. 8 копія облікової картки об`єкта по господарського обліку, а.с. 9 акт обстеження № 70, а.с. 11-12 копія будинкової книги).
З моменту реєстрації з 2012 року відповідачі фактично в житловому будинку не проживали і не проживають (а.с. 7 довідка виконкому Згурівської селищної ради, а.с. 9 акт обстеження № 70).
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ст. ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк може бути продовжено.
Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).
Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції), якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року).
У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Приймаючи рішення про задоволення позову, суд виходить з того, що в житловому будинку по АДРЕСА_1 , який належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 , з 23 травня 2012 року зареєстровані відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . З часу реєстрації відповідачі ніколи не проживали і не проживають в житловому будинку. Відповідачі не користується приміщенням житлового будинку понад дев`ять років, без поважних причин в будинку не проживають, витрат з утримання будинку не несуть, мають інше постійне місця проживання. В ході розгляду справи не встановлено, що між сторонами існують договірні відносини з приводу користування будинком, а також збереження за відповідачами права на користування житловим приміщенням понад встановлені строки. Реєстрація відповідачів в житловому будинку порушує права позивача, як власника вказаного житлового будинку. Суд вважає за необхідне, визнати відповідачів ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим будинком номер АДРЕСА_1 .
Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн (а.с. 13 квитанція).
На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь позивача судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі по 302,67 грн.
Керуючись ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.16,319, 391 ЦК України, ст.ст. 71,72 ЖК України,ст.ст. 2,19,81,141,280,281,282,284,353,354 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим будинком задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим будинком номер АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим будинком номер АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право користування житловим будинком номер АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 302 (триста дві) гривні 67 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 302 (триста дві) гривні 67 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 302 (триста дві) гривні 67 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 чи ОСОБА_4 .
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем ОСОБА_1 до Київського апеляційного суду або через Згурівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.
ГОЛОВУЮЧИЙ Р.В.ХИЖНИЙ