Справа № 183/4592/20
№ 2/183/979/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 січня 2021 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря Устименко М.О.,
розглянувши, у відкритому судовому засідання, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку в спільному майні,-
21 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив суд визнати квартиру за номером АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, а також визнати за ним право власності на Ѕ частину вказаної квартири.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 06 липня 2002 року, він зареєстрував шлюб з відповідачем у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 176.
За час перебування у шлюбі, 17 травня 2006 року, за спільні сімейні кошти ними була придбана квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Вказане житло було зареєстровано ні ім`я дружини ОСОБА_3 .
28 вересня 2018 року, через неможливість продовження сімейних відносин, шлюб між ними був розірваний за рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі № 183/3804/18.
Оскільки квартира була набута подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності, позивач просить визнати її спільним майном подружжя, а також визнати за ним право власності на Ѕ частину означеного майна.
Ухвалою суду від 21 серпня 2020 року відкрите спрощене позовне провадження по справі.
Сторони в судове засідання не з`явилися, позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність.
Відповідач відзив на позов не подала, в судове засідання не з`явилася, про місце і час судового засідання повідомлена належним чином.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного.
До суду надано копію договору купівлі-продажу квартири від 17 травня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Бака О.В. 17 травня 2006 року та зареєстрований в реєстрі за № 1925, відповідно до якого ОСОБА_5 придбано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.16).
Фізичне існування цього житла підтверджується технічним паспортом на квартиру, виготовлений станом на 28 січня 2016 року (а.с.17-20).
Правовідносини щодо поділу майна подружжя врегульовані наступними нормами закону.
Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. Така норма закону встановлює презумпцію права спільної сумісної власності на майно, набуте за час перебування в шлюбі.
Такі ж роз`яснення містяться у і п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та про поділ спільного майна подружжя». Зокрема, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
Зазначеними вище документами стверджується, що спірне нерухоме майно набуте чоловіком та дружиною в період їх шлюбу, а тому повинно бути визнане спільною сумісною власністю подружжя.
Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
В судовому засіданні не надано жодного доказу про існування між подружжям будь-якої домовленості щодо часток у спільному майні подружжя, як і не встановлена наявність шлюбного договору, а тому суд вважає, що об`єкт нерухомості, а саме квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю подружжя, частки подружжя у нерухомому майні, є рівними.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 обґрунтований та підлягає задоволенню.
Питання щодо судових витрат належить вирішити у відповідності до вимог ст.. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 65, 68, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст.ст. 22,28 Кодексу про шлюб та сім`ю України,п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ч.3 ст. 368 ЦК України, ст. ст.ст. 12, 76, 81, 89, 200, 263, 265, 280 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку в спільному майні, - задовольнити.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Визнати за ОСОБА_1 , право власності на Ѕ частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1130 (одна тисяча сто тридцять гривень).
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з моменту отримання ним копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Сорока.