Справа № 522/2322/21
Провадження № 2-з/522/76/21
УХВАЛА

23 лютого 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси в складі розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення його позову,

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

За результатами автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Косіциній В.В.

09 лютого 2021 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху по причині не повністю сплаченого судового збору.

11 лютого 2021 представник позивача через канцелярію суду подав квитанцію про сплату судового збору у сумі 4540 грн., таким чином усунувши недоліки позовної заяви.

Ухвалою від 12 лютого 2021 року відкрито провадження у справі.

16 лютого 2021 року позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на автомобіль AudiQ7, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 дата придбання 21 лютого 2018 року, дата реєстрації - 23.02.2018, а також шляхом заборони ОСОБА_3 вчиняти та/або скасовувати та/або коригувати будь-які реєстраційні дії щодо переходу та припинення права власності на вказаний транспортний засіб автомобіль AudiQ7, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Враховуючи той факт, що позов про поділ майна поданий позивачкою без вимоги про розірвання шлюбу, суд вирішив розглянути клопотання про забезпечення позову в судовому засіданні із викликом сторін, щоб мати змогу переконатися, що спір має реальний характер, а клопотання про вжиття заходів забезпечення відповідає своїй меті та направлено саме на захист прав позивача.

Судом встановлені наступні обставини.

У провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, в тому числі автомобіль AudiQ7, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 дата придбання 21 лютого 2018 року, дата реєстрації - 23.02.2018 року.

Позивач стверджує, що 14.02.2021 року відповідач по справі викрав з орендованого ОСОБА_1 гаража, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , місце № 1 автомобіль AudiQ7, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер

кузова НОМЕР_2 та поїхав у невідомому напрямку.

В зв`язку з чим позивач вважає, що автомобіль AudiQ7, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_2 , який є спільною сумісною власністю позивача та відповідача може бути відчужений без згоди позивача ОСОБА_1 на користь третіх осіб та у разі невжиття заходів забезпечення позову може затруднити чи зробити неможливим подальший розгляд справи та виконання рішення суду.

Представник відповідача заперечував проти вжиття заходів забезпечення позову. Він наполягав на тому, що не має жодних правових підстав для задоволення заяви позивача, вжиття заходів забезпечення позову обмежить відповідача у його правах.

Представник відповідача наголошував на тому, що представник позивача не надав жодного доказу існування реальної небезпеки відчуження майна, а посилання на факт заволодіння автомобілем ні чим не підтверджено.

Окрім того, представник відповідача просив суд відмовити у вжитті заходів забезпечення позову з тих підстав, що сама справа не підсудна Приморському районному суду м. Одеси, посилаючись на клопотання про закриття провадження подане 23.02.2021 року через канцелярію суду.

Клопотання про закриття провадження по справі не розглядалось судом в судовому засіданні 23.02.2021 року, оскільки метою проведення засідання був розгляд саме заяви про забезпечення позову в рамках провадження № 2/522/75/21, а підготовче засідання по справі щодо розгляду позовних вимог в рамках справи № 522/2322/21, провадження 522/5463/21 призначено на 03.03.2021 року.

Проте, суд вважає за необхідне зазначити, що питання щодо підсудності справи саме Приморському суду м. Одеси було вирішено суддею Косіциною В.В. ще при відкритті провадження по справі.

При прийнятті рішення була врахована як вартість будинку розташованого у Комінтернівському районі Одеської області так і вартість паїв за договорами про пайову участь, тобто вартість майнових прав на незавершені будівництвом об`єкти нерухомості у Приморському районі м. Одеси, на які згідно з правовою позицією Верховного суду викладеної в постанові від 30.01.2019 року по справі 127/2481/17, поширюються правила виключної підсудності.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених позивачем вимог щодо забезпечення позову, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

В постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суд від 23.12.2020 N 756/2609/20 (провадження N 61-11479св20) викладено правову позицію згідно з якою:

"Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу".

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Відповідно до ч.1, ч. 3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Шлюб між позивачем та відповідачем був укладений 21 листопада 2012 року. Автомобіль AudiQ7, 2017 року випуску був придбаний у 2018 році та нього за презумпцією статті 60 СК України розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя.

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою про поділ спільного майна подружжя, при цьому не просить про розірвання шлюбу. Це є правом позивача згідно ст. 69 СК України.

З огляду на пояснення наданими представниками сторін та матеріали позовної заяви та заяви про забезпечення, суд вбачає між сторонами реальний спір щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, при цьому представником відповідача не надано доказів того, що спірний автомобіль є особистою приватною власність відповідача.

Позивач стверджує, що у відповідача є теоретична можливість розпорядитися майновими правами на власний розсуд, без погодження з позивачкою.

Відповідно до вимог статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Виходячи з викладеного, заходи забезпечення позову про які просить позивач, фактично будуть спрямовані на охорону матеріально-правових інтересів ОСОБА_1 від можливих недобросовісних дій із боку відповідача, а саме розпорядження відповідачем спільним автомобілем без дотримання вимог статті 65 СК України, з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на її користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Обмеження у своїх правах. що зазнає відповідач у разі накладення арешту на автомобіль, суд вважає більш ніж співмірними з ризиком відчуження автомобіля третім особам та труднощами, які в цьому випадку можуть виникнути при виконанні рішення, у разі задоволення позовних вимог.

Вимоги ОСОБА_1 щодо забезпечення позову суд вважає розумними, обґрунтованими та адекватними,

Предметом справи є поділ майна та майнових прав подружжя, тому захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту та заборони реєстраційних дій, на час розгляду справи відповідає предмету позову, є розумним, адекватним, співмірним та таким, що відповідає предмету позову.

Встановивши, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду при задоволенні позову, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153, 157, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль AudiQ7, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 дата придбання 21 лютого 2018 року, дата реєстрації - 23.02.2018.

Заборонити вчиняти та/або скасовувати та/або коригувати будь-які реєстраційні дії щодо переходу та припинення права власності на вказаний транспортний засіб автомобіль AudiQ7, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Повний текст складено та підписано 25 лютого 2021 року.

Суддя Косіцина В.В.