ПОСТАНОВА

Іменем України

18 лютого 2021 року м. Кропивницький

справа № 394/708/20

провадження № 22-ц/4809/317/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Дуковського О.Л., Чельник О.І.

секретар Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький без участі сторін цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 22.10.2020 року, суддя Партоліна І.П., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк) звернувся у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 17.05.2012.

В заяві від 17.05.2012 року відповідач підтвердив свою згоду на те, що ця заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», «Правилами користування платіжною карткою», які викладені на банківському сайті http.privatbank.ua, складає між ними договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 1600 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картка рахунку.

Позивач зазначив, що відповідач належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 05.08.2020 року виникла заборгованість в сумі 13255 грн. 75 коп., яка складається з 4982,34 грн. заборгованість за тілом кредиту, 4982,34 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1790,28 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625, 6483,13 грн. нарахована пеня, яку просив стягнути із відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 22.10.2020 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 4982,34 грн., у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначено, що Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку в будь-який час. До суду надано конкретну редакцію Умов та Правил надання банківських послуг, до якої приєднався відповідач при підписанні анкети-заяви та укладенні договору, разом з наказом про її затвердження. Відповідач жодних заперечень проти позову, в тому числі факту укладення договору, ознайомлення з його умовами, а також суми заборгованості не надав. Крім того, розмір, дату встановлення та зміну встановленого кредитного ліміту зазначено в довідці, яка є в матеріалах справи. Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Наданням кредитних коштів є зарахування їх на картрахунок клієнта, відповідач користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 07.12.2020 по справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04.01.2021 справу призначено до розгляду.

До суду відповідачем не надано відзив на апеляційну скаргу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив,що відповідач заповнила та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку на отримання кредиту у ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які вона погодилась отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту банку.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 05 серпня 2020 року має заборгованість у розмірі 13255,75 грн., з яких 4982 грн. 34 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1790 грн. 28 коп. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 6483 грн. 13 коп. нарахована пеня.

Суд першої інстанції встановив, що у заяві позичальника, яку підписала відповідач, процентна ставка не зазначена.

Суд першої інстанції зазначив, що у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також пеню за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (17 травня 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (07 вересня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату простроченого тіла кредиту, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Великої Палати від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц, провадження № 14-131цс19, який згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права.

Суд першої інстанції зазначив, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати простроченого тіла кредиту, процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У розрахунку наданому позивачем, відсутня заборгованість за тілом кредиту, зазначено лише про наявність заборгованості за простроченим тілом кредиту, однак як зазначено вище по тексту, позиція щодо врегулювання такої вимоги, як заборгованості за простроченим тілом кредиту, (як складової умов договору), у матеріалах справи відсутня.

Суд першої інстанції зазначив, що рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 19 березня 2020 року у справі № 394/89/20 (провадження № 2/394/149/20) відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором від 17 травня 2012 року у розмірі 13405,31 грн., з яких 4982 грн. 34 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 825,30 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 6483,13 грн. - нарахована пеня, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 614,54 грн. штраф (процентна складова).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Суд апеляційної інстанції встановив, що в матеріалах справи знаходяться:

-розрахунок заборгованості за договором №б/н від 17.05.2012 станом на 31.05.2015, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 17.05.2012 станом на 05.08.2020,

-копія анкети - заяви позичальника,

-витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»,

-довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 ,

-довідка про видані кредитні картки,

-копія документу, що посвідчує особу відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись у суд із позовом позивач надав на підтвердження позову, копію анкети-заяви №б/н від 17.05.2012.

Суд апеляційної інстанції перевірив зазначений доказ і встановив, що у заяві позичальника, яку нібито підписав відповідач зазначено, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» становить між нею та банком Договір про надання банківських послуг.

В заяві зазначено, що заявник ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг в тому числі Тарифами банку , які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Суд апеляційної інстанції встановив, що в зазначеній заяві стоїть підпис, однак відсутнє прізвище та ім`я по батькові особи, яка підписала зазначену заяву.

В заяві відсутня інформація, що сторонами узгоджується термін дії надання банківських послуг, зокрема термін дії картки.

В заяві без номера, яку позивач надав, як належний доказ на підтвердження позову відсутня інформація, що відповідач виявив бажання отримати будь яку платіжну картку в тому числі кредитка «Універсальна» з бажаним кредитним лімітом .

Встановлені обставини свідчать, що зазначений доказ не може бути визнаний як належний та допустимий на підтвердження позову.

Позивач на підтвердження позову надав копію довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 з якої вбачається, що старт карткового рахунку розпочався 17.05.2012 року. Кредитний ліміт в подальшому змінювався.

Суд апеляційної інстанції перевірив зазначений доказ і дійшов висновку, що зазначена довідка не є належним та допустимим доказом, оскільки з матеріалів справи вбачається, що сторони не узгоджували умови збільшення кредитного ліміту.

Крім того, зазначена довідка не є оригіналом або копією, яка належно завірена уповноваженою особою Банку.

Позивач приєднав до позовної заяви довідку про те, що між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано картки (зазначений їх перелік) (а.с. 10).

Суд апеляційної інстанції перевірив зазначений доказ і дійшов висновку, що зазначена довідка не є належним та допустимим доказом на підтвердження, що позивач з 17.05.2012 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, йому було видано кредитну картка «Універсальна» з зазначенням терміну дії картки. Крім того зазначена довідка не є підтвердженням отримання відповідачем кредитної картки.

Доводи апеляційної скарги про виписку по рахунку як належного доказу, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки дана виписка по рахунку не є первинним бухгалтерським документом, який підтверджує розмір заборгованості.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Вилучення оригіналів таких документів та регістрів забороняється, крім випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством (абзац 2 частини 9 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Емітенти зобов`язані в порядку та строки, установлені договором, надавати власникам рахунків виписки про рух коштів на їх рахунках за операціями, що виконані користувачами електронних платіжних засобів. Форма виписки повинна включати всі обов`язкові реквізити, передбачені нормативно-правовим актом Національного банку з питань організації операційної діяльності в банках України (пункт 8 розділу VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року № 705, в редакції, чинній на момент вчинення відповідних правочинів або виникнення відповідних прав та обов`язків, далі - Положення 705).

Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань (пункт 4 розділу VII Положення 705).

Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (пункт 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, в редакції, чинній на момент вчинення відповідних правочинів або виникнення відповідних прав та обов`язків, далі - Положення 254).

Згідно із абзацом 1 пункту 5.3. Положення 254 банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях, зокрема, такі регістри як особові рахунки та виписки з них.

Таким чином, виписка по рахунку не є первинним документом.

З матеріалів справи також вбачається, що позивачем не надані належні та допустимі докази на підтвердження, що сторонами визначалась відсоткова ставка за надані банківські послуги.

Розрахунок заборгованості, наданий позивачем на підтвердження позову не є належним та допустимим доказом, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач по справі в односторонньому порядку змінив відсоткову ставку за користування кредитними коштами відповідно розрахунок не відповідає умовам договору.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами та суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», залишити без задоволення.

Заочне рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 22.10.2020, залишити без змін.

Повний текст постанови складено 24.02.2021.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: