П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 грудня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів:Джуги С.Д. і Фазикош Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міьськрайонного суду від 28 вересня 2021 року (у складі судді Придачука О.А.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у грудні 2020 р.

Просив змінити розмір аліментів, якій стягуються із нього на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із 2500 грн. щомісячно, на 1400 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

На обґрунтування позовних вимог указав, що 22.05.2004 р. вони з відповідачкою зареєстрували шлюб. У шлюбі у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11.09.2019 р. у справі № 308/5497/18 шлюб між ними розірвано, визначено місце проживання дитини за місцем проживання її матері та призначено стягнення з нього аліментів на доньку у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з 21.05.2018 р. і до досягнення нею повноліття.

На час ухвалення рішення він офіційно не працював, займався тимчасовими заробітками, а дитині допомагав самостійно, купував речі, давав відповідачці кошти на утримання дитини, виплачував по мірі можливості аліменти, що продовжував би робити і далі. Однак, нещодавно на його адресу прийшов лист із Ужгородського МВ ДВС про значну заборгованість перед відповідачкою по сплаті аліментів. При цьому колишня дружина знає про його стан здоров`я, який значно погіршився за останній рік, а заробити на даний скрутний час сезонними підробітками дуже важко. Тим більше, що значна частина коштів іде на його лікування. 10.12.2020 р. йому поставлено діагноз: криптогенна епілепсія із складними парціальними та вторинно генералізованими нападами. Рекомендують призначити інвалідність. Із огляду на погіршення стану його здоров`я погіршився і його матеріальний стан, тому він вирішив звернутися до суду з цією позовною заявою. Тим паче, що він додатково самостійно допомагає своїй дитині, коли чим може.

Зазначає, що відповідно до ст. 180 СК України обов`язок по утриманню дитини лежить як на батькові так і на матері, а при стягненні з нього аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. та при додаткових витратах виходить, що він самостійно забезпечує доньку, що суперечить обов`язку обох батьків утримувати свою дитину.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28 вересня 2021 р. у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позов задовольнити. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені та доречні доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-суд неправильно надав оцінку наявним доказам;

-відповідач добровільно допомагає своїй дитині, тобто не відмовляється і не уникає виконання своїх батьківських обов`язків;

-зменшення розміру аліментів із урахуванням стану здоров`я позивача, відсутністю доходів і витрат, які він несе по оплаті медичного обстеження, лікування своєї хвороби, буде правомірним.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ураховуючи зазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення істотно змінився матеріальний стан позивача або погіршився стан його здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

При цьому судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із 22.05.2004 р. перебували в шлюбі, у якому в них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_3 .

Відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.09.2019 р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, визначено місце проживання їх спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із матір`ю ОСОБА_2 , і стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з 21.05.2018 р. і до досягнення нею повноліття.

Під час ухвалення указаного рішення, на підставі досліджених обставин справи та наданих доказів, суд дійшов висновку, що розмір аліментів у сумі 2500 грн. щомісячно буде відповідати принципам розумності та справедливості та є необхідним для забезпечення права на належний рівень життя неповнолітньої доньки відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідний для її фізичного, розумового, морального і соціального розвитку.

При цьому, суд у ході розгляду справи про стягнення аліментів здійснював оцінку заперечень ОСОБА_1 щодо розміру аліментів із причин відсутності постійного місця роботи та необхідності стягнення із нього аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та враховував інші обставини, зокрема, що він бажає створити нову сім`ю із жінкою, яка є вагітною.

Відповідач не оскаржувала указаного рішення.

На момент ухвалення рішення суду від 11.09.2019 р. у справі № 308/5497/18 позивач мав проблеми зі здоров`ям, оскільки як убачається із долученої консультації невропатолога-епілептолога ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , хворіє із 2005 р., коли у нього вперше виник судомний напад. Однак, у відзиві на позовну заяву про розірвання шлюбу визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів не зазначав про неможливість працевлаштування через хворобу.

У той же час, як убачається із довідки державного виконавця Ужгородського МВ ДВС від 30.11.2020 р. № 8-60453262/20, у період із травня 2018 р. по вересень 2019 р. ОСОБА_1 не сплатив жодної копійки аліментів на утримання неповнолітньої доньки.

Позивач надав докази зміни сімейного стану, а саме укладення шлюбу 28.12.2019 р. із громадянкою ОСОБА_4 . Разом із тим, про наявність дітей у новому шлюбі не зазначає.

Надана позивачем довідка про встановлення йому з 06.09.2021 р. другої групи інвалідності загального захворювання на строк до 01.10.2023 р. не доводить беззаперечно погіршення його матеріального стану та неспроможність отримання доходів і працевлаштування.

Частина 3 ст.12 ЦПК України покладає на кожну сторону обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Стаття 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Ураховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Із огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Тобто, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, якими врегульовано обов`язок батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Згідно з ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1 стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішуючи питання про зміну розміру аліментів, суд повинен враховувати загальні обставини, передбачені законом при визначенні розміру аліментів.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що через погіршення його стану здоров`я він не може працювати і відповідно сплачувати той розмір аліментів, який був визначений рішенням суду від 11.09.2019 р.

Із цього приводу колегія суддів зауважує наступне.

Як видно з копії консультації невролога-епілептолога від 10.12.2020 р., позивач хворіє із 2005 р., тобто його діагноз криптогенна епілепсія із складними парціальними та вторинно-генералізованими нападами, виник задовго до присудження стягнення із нього аліментів у розмірі 2500 грн.

06.09.2021 р. позивачеві було встановлено другу групу інвалідності до 01 жовтня 2023 р. (а.с.54).

У довідці до акту огляду медико-соціальною експертною комісією установлено, що ОСОБА_1 протипоказана робота пов`язана зі значним фізичним і нервово-психічним напруженням, з рухами, предметами при яких є загроза для оточуючих і самого хворого (а.с.53).

Верховний Суд у своїй постанові від 21.11.2018 р. справа №465/5399/16 зробив висновок про те, що погіршення стану здоров`я відповідача, а саме встановлення йому третьої групи інвалідності, не є перешкодою у працевлаштуванні.

Так і у наших спірних правовідносинах, встановлення позивачеві другої групи інвалідності не є перешкодою у працевлаштуванні. Йому заборонено лише певний вид діяльності.

Визначальним у питанні щодо достатності підстав для зменшення розміру аліментів є доведення платником аліментів погіршення його матеріального стану, тобто позивач мав довести, що з 11.09.2019 р. його матеріальний стан погіршився, однак це ним не зроблено.

Посилання позивача у апеляційній скарзі на те, що він несе великі витрати по оплаті медичного обстеження і лікування своєї хвороби не можуть бути взяті до уваги, оскільки не доведені належними та допустимими доказами.

У матеріалах справи наявні такі докази, які підтверджують проходження позивачем медичних обстежень і лікувань: консультація невролога-епілептолога від 10.12.2020 р. (проведена за два тижні до звернення із цим позовом до суду) (а.с.14), електронне направлення на планове стаціонарне лікування, яке було виписане 19.04.2021 р. (а.с.41), однак чи проходив позивач таке лікування матеріали справи доказів не містять, звіт по тесту від 09.02.2012 р. (а.с.42-46).

Тільки цих документів недостатньо для висновку, що позивач несе великі витрати по оплаті медичного обстеження і лікування своєї хвороби.

Довід апеляційної скарги про те, що відповідач добровільно допомагає своїй дитині, тобто не відмовляється і не уникає виконання своїх батьківських обов`язків, спростовується матеріалами справи, а саме розрахунком заборгованості по аліментах, відповідно до якого у 2018 р. і 2019 р. позивачем аліменти не платилися узагалі. Заборгованість позивача по аліментах усього за період із січня 2018 р. по грудень 2020 р. складає 51 490,32 грн. (а.с.13).

Аналізуючи надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач не надав достатніх доказів щодо наявності підстав для зменшення розміру присуджених до стягнення із нього аліментів, а наведені останнім доводи, на думку колегії суддів, не є передбаченими законом обставинами, що свідчать про наявність у позивача підстав, з якими законодавець пов`язує зменшення розміру стягуваних аліментів.

Таким чином, посилання позивача на вказані вище обставини правомірно не прийняті судом першої інстанції до уваги, оскільки за змістом ст.192 СК України у системному зв`язку із положеннями ст. 182 СК України, при вирішенні питання про зміну розміру аліментів, що стягуються на утримання неповнолітньої дитини, суд зобов`язаний виходити з пріоритету інтересів дитини.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність заявленого позову про зменшення розміру аліментів. Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 368, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Ужгородського міьськрайонного суду від 28 вересня 2021 року залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4. Повне судове рішення складено 20 грудня 2021 р.

Судді: