10.02.2021 Єдиний унікальний № 371/1555/19
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 2/371/ 191 /21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2021 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Поліщука А.С.,

при секретарі Овчаренко В.С.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватний нотаріус Миронівського районного нотаріального округу Шепітко В.В. про усунення від права на спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

До Миронівського районного суду Київської області із вищевказаним позовом звернулася представник позивача та просила суд прийняти рішення про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача та батько відповідача ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина за законом, яка складається із 1/2 житлового будинку, земельної ділянки під ним та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Померлий був особою похилого віку, часто хворів на різні хвороби, останні роки не міг самостійно себе обслуговувати та потребував постійної сторонньої допомоги і піклування, не міг вільно самостійно пересуватися.

Його доглядом, забезпеченням ліками, продуктами та побутовим обслуговуванням по мірі можливостей займалася позивач.

Відповідач знаючи про безпорадний стан свого батька, проте жодного разу не приїжджав до нього в м. Миронівку і не мав наміру надавати йому будь-якої матеріальної чи іншої допомоги, у зв`язку із чим позивач вважає, що відповідач порушив свій обов`язок по піклуванню за спадкодавцем ОСОБА_4 , тому у відповідності до ч. 5 ст. 1224 Цивільного кодексу України підлягає усуненню від права на спадкування за законом після його смерті.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити з підстав наведених у ньому.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, відповідач на судове засідання не з`явився, надіслав до суду лист у якому просив проводити розгляд справи без його участі проти задоволення позову заперечив (а.с. 216).

Надіслав до суду письмові заперечення (а.с. 77-79), які він надсилав до Миронівського районного суду Київської області по аналогічній справі (ЄУН371/1158/17), яка 04 вересня 2018 року була залишена Миронівським районним судом без розгляду (а.с. 200-201).

В цих запереченнях відповідач вказував, що він підтримував спілкування та теплі сімейні відносини із батьком, регулярно спілкувався по телефону, не рідше ніж один раз на три місяці бачився із ним. Він вказав, що позивач чинила перешкоди в його спілкуванні із батьком. Також він вказав, що при кожній зустрічі він надавав батькові матеріальну допомогу близько 1000 доларів США.

Третя особа, приватний нотаріус Миронівського районного нотаріального округу Шепітко В.В. будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи на судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила. У відповідності до ст. 223 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши позивача, її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позову, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави дійти висновку, що з позовом про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів має право звернутися особа, чиї права, свободи чи законні інтереси були порушені, невизнані або оспорюванні відповідачем.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (а. с. 9), після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 житлового будинку, земельної ділянки під ним та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 12-14).

У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

За нормою ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1223 Цивільного кодексу України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Матеріали справи не містять доказів того, що померлий ОСОБА_4 зробив особисте розпорядження на випадок своєї смерті, тобто заповів своє майно будь-якій особі, тому спадкування у відповідності до ст. 1223 Цивільного кодексу України здійснюється за законом.

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, та той з подружжя, який його пережив.

Як вбачається із матеріалів справи (а. с. 10, 171-173, 177) позивач є дружиною померлого ОСОБА_4 , яка пережила його, а отже у відповідності до ст. 1261 Цивільного кодексу України є його спадкоємцем першої черги.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи (а. с. 121-122) відповідач є сином померлого ОСОБА_4 , а отже у відповідності до ст. 1261 Цивільного кодексу України є його спадкоємцем першої черги.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодекс у України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Із копії спадкової справи ОСОБА_4 вбачається, що як позивач так і відповідач прийняли спадщину ОСОБА_4 , подавши до приватного нотаріуса Миронівського районного нотаріального округу Шепітко В.В. відповідні заяви (а. с. 114, 121).

Таким чином між сторонами по справі існує спір про право на отримання у спадщину 1/4 частини житлового будинку, земельної ділянки під ним та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Зокрема наявності підстав для усунення відповідача від цього права, та його перехід до позивача.

Цей спір позивачем обґрунтовується наявністю обставин, передбачених ч. 5 ст. 1224 Цивільного кодекс у України.

У відповідності до ч. 5 ст. 1224 Цивільного кодексу України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року N 7 роз`яснив, що при встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця слід враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Виходячи зі змісту норми ч. 5 ст. 1224 Цивільного кодексу України, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Крім того, підлягає з`ясуванню і питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови утримання його від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу з врахуванням того, що відповідач перебував за межами місця проживання спадкодавця.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 Цивільного кодексу України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

На обґрунтування доводів щодо того, що спадкодавець ОСОБА_4 був особою похилого віку, часто хворів на різні хвороби, не міг самостійно себе обслуговувати, потребував постійної сторонньої допомоги і піклування, не міг вільно самостійно пересуватися позивачем надано копії його медичної документації та інших документів, які засвідчують його вік.

Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане Миронівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а. с. 9) дійсно засвідчує, що спадкодавець ОСОБА_4 був особою похилого віку, оскільки на день смерті йому виповнилося 70 років.

Копії медичної документації (а. с. 39-44, 129-135), дійсно засвідчують, що спадкодавець ОСОБА_4 у період часу із серпня 2016 року до дня смерті звертався за медичною допомогою в зв`язку із хворобливим станом, зокрема мав наступні хвороби: виразкова хвороба 12 палої кишки, кіста нирок, аденома простати, конкременти простати, мав ознаки парапельвікальних кіст обох нирок.

Із копій цієї медичної документації вбачається, що йому призначалося медикаментозне лікування та нагляд сімейного лікаря.

Виписка із медичної картки спадкодавця ОСОБА_4 (а. с. 43) засвідчує, що він у період часу із 17 по 27 лютого 2017 року перебував на стаціонарному лікуванні, йому було зроблено хірургічне втручання, після чого до його виписки із медичної установи, ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер.

Дослідивши зазначену медичну документацію, суд приходить до висновку, що вона не вказує на перебування спадкодавця ОСОБА_4 в безпорадному стані. Йому призначалася медикаментозне лікування та нагляд сімейного лікаря.

Ця документація не засвідчує, що спадкодавець ОСОБА_4 потребував допомоги саме відповідача, який проживав в місті Києві (понад 100 км. від місця проживання спадкодавця).

Матеріали справи не містять доказів того, що спадкодавець звертався до відповідача із проханням надати допомогу, проте останній відмовився у наданні такої допомоги.

Із показів свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вбачається, що спадкодавцю ОСОБА_4 під час лікування та реабілітації надавалася допомога позивачем, та її сином. У спадкодавця були дуже добрі відносини із сином позивача. При цьому свідки повідомили, що вони бачили відповідача лише один раз після смерті спадкодавця.

Оцінюючи покази свідків, суд приходить до висновку, що спадкодавцю ОСОБА_4 під час лікування та реабілітації надавалася допомога сином позивача, та самим позивачем, яка у відповідності до ст. 75 Сімейного кодексу України повинна надавати таку допомогу своєму чоловіку, що проживав разом із нею.

Із показів свідків не вбачається, що спадкодавець ОСОБА_4 потребував допомоги саме відповідача, який знаючи про це відмовився чи ухилявся від надання такої допомоги.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що спадкодавець ОСОБА_4 через свій похилий вік чи безпорадний стан потребував допомоги саме відповідача, який ухилявся від надання такої допомоги при можливості її надання, що лише у своїй сукупності є підставою для усунення судом спадкоємця від права на спадкування за законом, як це передбачено ч. 5 ст. 1224 Цивільного кодексу України в тому доводи позивача про це не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Приймаючи таке рішення, суд також враховує той факт, що позивач вже звертався до Миронівського районного суду Київської області із аналогічним позовом до цього ж відповідача, проте після надання відповідачем заперечень на позовну заяву (а. с. 77-79), до яких додавалася розписка спадкодавця про отримання від відповідача коштів, позивач та її представник на судові засідання не з`являлася, у зв`язку із чим позов залишено без розгляду ( а. с. 200-201), тобто доводи відповідача про надання спадкодавцю матеріальної допомоги так і не були спростовані.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 10-13, 76- 81, 95, 141, 229, 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1.У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватний нотаріус Миронівського районного нотаріального округу Шепітко В.В. про усунення ОСОБА_3 від права на спадщину померлого ОСОБА_4 - відмовити.

2.На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Миронівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

4.Повне судове рішення складено 25 лютого 2021 року.

Суддя підпис А.С. Поліщук

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя А.С. Поліщук