провадження №: 6/752/45/21
У Х В А Л А
Іменем України

22.02.2021 року Голосіївський районний суд м. Києва
у складі:
головуючого судді: Мазура Ю.Ю.,
секретаря - Воробйова І.О.,
за участю сторін:

заінтересованої особи ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Філіповича М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання № 2601/17903/12 по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

В обґрунтування заяви посилається на те, що заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 грудня 2012 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та ухвалено стягнути борг у розмірі 65777,00 грн. Відділом державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції виконавчий лист був прийнятий до виконання та відкрито виконавче провадження та яке було закрито 24.12.2014. В установлений законом строк заявник не зміг подати повторно виконавчий лист до примусового виконання, оскільки на той час був мобілізований до лав Збройних Сил України і приймав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей. Після демобілізації тривалий час проходив період психологічної адаптації до мирного життя і лише пізніше випадково дізнався про закриття виконавчого провадження.

Заявник в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином; будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надійшло.

Заінтересована особа ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання з`явилися, заперечували проти задоволення заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Дослідивши матеріали справи та заяви, вислухавши думку заінтересованої особи та її представника суд вважає, що подана заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18.12.2012, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 65777,00 грн.

На виконання вказаного рішення 23.01.2013 видано виконавчий лист.

ОСОБА_2 21.05.2015 видане посвідчення Управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 .

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.09.2020, заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон відмовлено.

Як вказано заявником, Відділом державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції виконавчий лист був прийнятий до виконання та відкрито виконавче провадження № 36420844 від 07.02.2013, яке виявилося безрезультатним та яке було закрито 24.12.2014.

Разом з тим, заявник зауважив, що в установлений законом строк заявник не зміг подати повторно виконавчий лист до примусового виконання, оскільки на той час був мобілізований до лав Збройних Сил України і приймав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей. Після демобілізації тривалий час проходив період психологічної адаптації до мирного життя і лише пізніше випадково дізнався про закриття виконавчого провадження, що підтверджується посвідченням Управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 , виданому ОСОБА_2 21.05.2015.

Згідно з ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Згідно з ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

В рішенні Європейського суду «Горнсбі проти Греції» від 10.03.1997 року (п.40) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду».

Щодо поновлення процесуальних строків національними судами Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд одним із аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1975 року, п.36) не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Герін проти Франції» від 29.07.1998 року, п.37).

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши надані заявником письмові докази та зазначені у заяві обставини, а також з метою захисту законних прав стягувача та виконання судового рішення, яке набрало законної сили, суд вважає, що заявником було пропущено строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання з поважних причин, а тому вказана заява про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259, 260 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу - задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання, виданого 23 січня 2013 року Голосіївським районним судом м.Києва у цивільній справі № 2601/17903/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Голосіївський районний суд м.Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя: Ю.Ю.Мазур