Постанова

Іменем України

25 лютого 2021 року

м. Київ

справа №199/8911/17

провадження №61-957св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження справу за позовом громадської організації «Дніпропетровська незалежна Правозахисна громадська організація» в інтересах члена громадської організації ОСОБА_1 до керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Литвиненка Олександра Сергійовича , Державної казначейської служби України, третя особа - прокуратура Дніпропетровської області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої бездіяльністю посадової особи органу прокуратури за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу

Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська

від 23 квітня 2019 року у складі судді Руденко В.В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Варенко О. П., Городничої В. С., Лаченкової О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 в інтересах якого діє громадська організація «Дніпропетровська незалежна Правозахисна громадська організація»,

відповідачі: керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Литвиненко Олександр Сергійович, Державна Казначейська служба України,

третя особа - прокуратура Дніпропетровської області,

представник третьої особи - Овчар Тетяна Володимирівна,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року громадська організація «Дніпропетровська незалежна Правозахисна громадська організація» (далі - ГО «ДНПГО»), діючи в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_1 , звернулась з позовом до керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Литвиненка О. С., Державної казначейської служби України, третя особа - прокуратура Дніпропетровської області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

У судовому засіданні прокуратура Дніпропетровської області заявила клопотання про залишення позову без розгляду, оскільки позов від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Від Державної казначейської служби України надійшло клопотання про закриття провадження у справі, оскільки позов від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 23 квітня 2019 року позов ГО «ДНПГО», яка діє в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ГО «ДНПГО» не має повноважень на ведення справи в інтересах ОСОБА_1 .

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада

2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2019 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ГО «ДНПГО» у цій справі діє в інтересах ОСОБА_1 , проте ГО «ДНПГО» не є особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, як і не є стороною у цивільному процесі, а відтак, суд першої інстанції прийшов правильного висновку про залишення позовної заяви без розгляду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2020 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням статті 8, частини першої статті 9, статті 55 Конституції України та всупереч вимогам Цивільного процесуального кодексу України.

Заявник також посилається на те, що він не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи судом першої інстанції.

Доводи інших учасників справи

У відзиві прокуратура Дніпропетровської області заперечила проти доводів касаційної скарги, вказала, що суд обґрунтовано залишив позов без розгляду, оскільки він поданий особою, яка не має повноважень на ведення. Просила відмовити в задоволенні касаційної скарги, а судові рішення залишити без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Кожен має право на свободу об`єднання з іншими особами (пункт 1 статті 11 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)).

Громадяни України мають право на свободу об`єднання у політичні партії та громадські організації для здійснення і захисту своїх прав і свобод та задоволення політичних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів, за винятком обмежень, встановлених законом в інтересах національної безпеки та громадського порядку, охорони здоров`я населення або захисту прав і свобод інших людей (частина перша статті 36 Конституції України).

Громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів (частина перша статті 1 Закону України «Про громадські об`єднання»).

Громадське об`єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка. Громадська організація - це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи (частини друга та третя статті 1 Закону України «Про громадські об`єднання»).

Громадське об`єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу (частина п`ята статті 1 Закону України «Про громадські об`єднання»).

Відповідно до пунктів 3 і 7 Рекомендації CM/Rec(2007)14 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо створення та діяльності неурядових організацій від 10 жовтня 2007 року (далі - Рекомендація) неурядові організації можуть бути як неформальними об`єднаннями або організаціями, так і об`єднаннями або організаціями, що мають статус юридичних осіб. Неурядові організації, які мають статус юридичних осіб, повинні мати ту ж правоздатність, якою зазвичай користуються інші юридичні особи, і на них повинні поширюватися ті ж зобов`язання та санкції, що накладаються адміністративним, цивільним і кримінальним законодавством, які, зазвичай застосовуються до таких юридичних осіб.

З огляду на наведене правоздатність неурядових організацій, які не мають статусу юридичної особи, може мати визначені національним законодавством особливості, обмеження порівняно з неурядовими організаціями, які мають статус юридичної особи.

Неурядові організації повинні мати можливість вільно здійснювати свої цілі за умови, що і цілі, і засоби їх досягнення відповідають вимогам демократичного суспільства (пункт 11 Рекомендації).

У справі, що переглядається, позовну заяву подала ГО «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр», яка не має статусу юридичної особи. Від імені ГО «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» позовна заява підписана ОСОБА_6 як представником цієї організації.

На підтвердження правового статусу та повноважень щодо представництва інтересів ОСОБА_1 ГО «ДНПГО» надала суду копії таких документів: витяг з протоколу від 15 вересня 2014 року № 1 установчих зборів засновників цієї громадської організації (а. с. 10 т. 1), відповідно до якого ОСОБА_6 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 вирішили створити ГО «ДНПГО» без статусу юридичної особи для здійснення представництва та захисту прав і законних соціальних, економічних, творчих, культурних, екологічних, трудових та інших інтересів, які не суперечать законодавству України; витяг з протоколу від 01 грудня

2014 року № 1 засідання Ради керівництва Громадської організації стосовно вирішення питання про прийняття до лав членів ГО «ДНПГО» ОСОБА_1 (а. с. 10 т. 1 зворот ); наказ Дніпропетровського міського управління юстиції від 04 листопада 2014 року № 381 про прийняття повідомлення про утворення ГО «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» ГО «ДНПГО» відповідно до статті 16 Закону України «Про громадські об`єднання» (а. с. 9 т. 1).

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Закон України «Про громадські об`єднання» не деталізує права громадської організації на звернення до суду в інтересах своїх членів чи інших осіб. Відтак такі права реалізуються відповідно до положень інших законів України.

Статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (частина перша статті 58 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами (частина перша статті 44 ЦПК України).

ГО «ДНПГО» у справі діє в інтересах позивача. Стосовно самопредставництва, то ГО «ДНПГО» не є особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи (стаття 56 ЦПК України). Щодо можливості сторони брати участь у судовому процесі через представника, то виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена (частини четверта та п`ята статті 131-2 Конституції України).

Згідно з частинами першою та другою статті 60 ЦПК України можливість бути представником у суді мають адвокат або законний представник (стаття 59 ЦПК України); під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Отже, з метою забезпечення інтересів правосуддя, виконання завдання цивільного судочинства у ЦПК України не передбачено права громадської організації без статусу юридичної особи бути представником у суді, оскільки таке право належить лише адвокатові, законному представникові, а у спорах, що виникають з трудових відносин, та у малозначних спорах - фізичній особі, яка досягла вісімнадцяти років і має цивільну процесуальну дієздатність. Ці вимоги законодавства щодо представництва у цивільному процесі є чіткими та передбачуваними для позивача і ГО «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр».

Саме таких висновків щодо процесуального статуту ГО «ДНПГО» дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 199/1478/17 (провадження № 14-52цс19).

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо його подала особа, яка не має цивільної процесуальної дієздатності; якщо від імені заінтересованої особи його подала особа, яка не має повноважень на ведення справи (пункти 1 і 2 частини першої статті 257 ЦПК України). Такий процесуальний наслідок суд застосовує, якщо про вказані обставини стало відомо після відкриття провадження у справі.

У справі, яка переглядається, суд дослідив питання можливості

ГО «ДНПГО» представляти інтереси ОСОБА_1 , та встановив, що

ГО «ДНПГО» у цій справі не є особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, як і не є стороною у цивільному процесі. Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного прийшов правильного висновку про залишення позовної заяви без розгляду.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до ухвалення незаконного судового рішення.

Посилання ОСОБА_1 в касаційній скарзі на те, що він набув статус позивача на підставі частини п`ятої статті 56 ЦПК України не заслуговує на увагу, оскільки ГО «ДНПГО» не може бути представником

ОСОБА_1 , тому останній не набув статусу позивача.

Доводи касаційної скарги про неналежне повідомлення судом першої інстанції ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки справа по суті не розглядалася, заявник скористався наданими йому процесуальним законодавством правами щодо подання апеляційної скарги, доводам якої суд апеляційної інстанції надав належну правову оцінку. Доказів обмеження заявника у здійсненні процесуальних прав, що мали наслідком перешкоди у доступі до правосуддя, матеріли справи не містять.

За таких обставин колегія суддів вважає, що порушення норм процесуального права, допущені судом першої інстанції, не призвели до порушення прав ОСОБА_1 .

Щодо заяв ГО «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» про відмову підтримувати позовні вимоги

Учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб (пункт 3 частини першої статті 43 ЦПК України).

Письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником (частина друга статті 183 ЦПК України).

У лютому 2020 року ГО «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» подала до суду заяву про відмову підтримувати позовну заяву у цій справі, подану на захист порушених прав ОСОБА_1 .

Оскільки ГО «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» не може бути представником ОСОБА_1 у суді та вчиняти від його імені будь-які процесуальні дії, колегія суддів не приймає до розгляду заяву цієї організації про відмову підтримувати позовну заяву, подану на захист порушених прав ОСОБА_1 .

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська

від 23 квітня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко