ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 грудня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 731/230/21

Головуючий у першій інстанції Савенко А. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1482/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Варвинська селищна об`єднана територіальна громада в особі Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 31 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Варвинської селищної об`єднаної територіальної громади в особі Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області про визнання права на земельну частку (пай),

місце ухвалення судового рішення смт Варва,

час проголошення рішення суду 11 год. 51 хв,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - -1 вересня 2021 року.

У С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Варвинської селищної об`єднаної територіальної громади в особі Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, в якому просив визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 5,45 умовних кадастрових гектарів, що знаходиться на території Варвинської селищної об`єднаної територіальної громади Прилуцького району Чернігівської області.

Позов обґрунтовував тим, що з 15 липня 1982 року прийнятий до колгоспу ім. Леніна в с. Мармизівка Варвинського району Чернігівської області, який 24 жовтня 1987 року розукрупнено на два самостійні господарства, в одному з яких колгоспі ім. Ленінського комсомолу в с. Брагинці позивач продовжив працювати з 03 листопада 1987 року. Указує, що не був обізнаним про те, що під час розпаювання земель КСП «Колос» його включили до списку громадян членів КСП «Колос», який є додатком до державного акта на право колективної власності на землю серії ІІ-ЧН 000113, виданого відповідно до рішення 3 сесії 22 скликання Брагинцівської сільської ради від 31 травня 1995 року. Сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_1 не видавався. З листів Міжрайонного управління у Варвинському та Срібнянському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області позивачу стало достовірно відомо, що про те, що його включено до списку громадян-членів КСП «Колос», а отже він має право на отримання права на земельну частку (пай) розміром 5,45 умовних кадастрових гектарів, що знаходиться на території Варвинської селищної об`єднаної територіальної громади Прилуцького району Чернігівської області.

Рішенням від 31 серпня 2021 року Варвинський районний суд Чернігівської області відмовив у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Варвинської селищної об`єднаної територіальної громади в особі Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області про визнання права на земельну частку (пай).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, задовольнивши його вимоги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачу стало відомо про включення його до списку громадян-членів КСП «Колос» з відповіді Міжрайонного управління у Варвинському та Срібнянському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 12 березня 2021 року, проте сертифікат на його ім`я не реєструвався та відповідно не видавався. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про пропуск строку звернення до суду, оскільки ЗУ «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначає кінцевим строком для витребування земельної частки (паю) 1 січня 2025 року.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення - зміні шляхом викладення мотивувальної частини рішення у редакції цієї постанови.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на земельну частку (пай) в складі земель колективного сільськогосподарського підприємства «Колос» Варвинського району Чернігівської області на території Брагинцівської сільської ради Варвинського району Чернігівської області. Проте, районний суд констатував пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду із позовом, указавши, що ОСОБА_1 не довів, що з 1995 року часу, коли відбувалось розпаювання земель КСП, не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає хибними наведені районним судом мотиви для відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що відповідно до архівного витягу з протоколу № 9 засідання правління КСП «Колос» с. Брагинці від 29 вересня 1995 року (а.с. 19), 29-30 січня 1975 року в с. Мармизівка створено колгосп ім. Леніна, який 24 жовтня 1987 року розукрупнено на два самостійні господарства, одним з яких утворено 03 листопада 1987 року колгосп ім. Ленінського комсомолу в с. Брагинці.

Відповідно до рішення загальних зборів членів колгоспу ім. Ленінського комсомолу від 04 лютого 1993 року припинено діяльність колгоспу та створено КСП «Колос», яке є правонаступником колгоспу ім. Ленінського комсомолу.

За рішенням установчих зборів членів КСП «Колос» від 04 лютого 2000 року на базі КСП «Колос» створено сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Колос», яке є правонаступником КСП «Колос».

Згідно з трудовою книжкою колгоспника ОСОБА_1 , 15 липня 1982 року позивача прийнято на роботу в колгосп ім. Леніна, а 03 листопада 1987 року переведено до колгоспу ім. Ленінського комсомолу у зв`язку з розукрупненням колгоспу імені Леніна. 29 вересня 1995 року ОСОБА_1 звільнено з посади водія КСП «Колос» за власним бажанням (а.с. 15-17).

Як свідчить архівна довідка КУ «Варвинський районний трудовий архів» Варвинської районної ради Чернігівської області № 07-01/196 від 16 червня 2020 року, починаючи з 1982 року до кінця серпня 1995 року ОСОБА_1 як член колгоспу ім. Леніна, колгоспу ім. Ленінського комсомолу та КСП «Колос» відпрацював зазначену кількість трудоднів (а.с. 18).

31 травня 1995 року на підставі рішення 3-ї сесії 22-го скликання Брагинцівської сільської ради КСП «Колос» на території Брагинцівської сільської ради Варвинського району Чернігівської області було видано державний акт на право колективної власності на землю серії ІІ-ЧН № 000113 відповідно до якого передано у колективну власність 1 297,3 гектарів землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 12).

До акту додано список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, де під номером 70 зазначено ОСОБА_1 (а.с. 13, зворот).

Довідкою № П-26/0-0.191-27/146-21 від 16 лютого 2021 року, виданою начальником Міжрайонного управління у Варвинському та Срібнянському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (а.с. 11), підтверджується, що ОСОБА_1 включено до списку громадян членів КСП, який є додатком до державного акта серії ІІ-ЧН № 000113, виданого КСП «Колос» на території Брагинцівської сільської ради Варвинського району Чернігівської області. Вартість земельної частки (паю) станом на 15 лютого 2021 року становить 166 108,02 грн. Розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначено 5,45 га.

Довідкою № П-38/0-0.191-40/146-21 від 12 березня 2021 року підтверджується, що згідно з книгою реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Варвинською РДА на території Брагинцівської сільської ради, сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_1 не реєструвався (а.с. 14).

30 листопада 2007 року припинено державну реєстрацію юридичної особи ТОВ «Колос», що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

З листа Варвинської селищної ради від 30 серпня 2021 року вбачається, що на території Варвинської селищної ради нараховується 986 га земель сільськогосподарського призначення, не переданих у власність та користування.

Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (тут і далі в редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Згідно з п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України та зазначеного Указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акту.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.

Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів.

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 (720/95) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Згідно з ч. 1 ст. 17 ЗК України, в редакції Закону № 2196-ХІІ від 13 березня 1992 року, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність проводилась Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, який набрав чинності 01 січня 2002 року, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Пунктом 12 Перехідних положень ЗК України, в редакції на час набрання ним чинності, передбачалось, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади.

Виходячи з повноважень, визначених у ст. 122 ЗК України, саме районні державні адміністрації з 01 січня 2002 року до 31 грудня 2012 року були розпорядниками земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, в тому числі земель запасу відповідної сільської ради.

Відповідно до вимог Закону України від 06 вересня 2012 року № 5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності з 01 січня 2013 року, землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Згідно з пунктами 3 та 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 5245-VI, з дня набрання ним чинності землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах «а» і «б» пункту 4 цього розділу. У державній власності залишаються: а) розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони; б) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; в) землі зон відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті «а» пункту 3 нього розділу.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Згідно зі ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у ч. 1 та 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку (ч. 3, 4 ст. 51 ЦПК України).

Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 637/488/20-ц (провадження № 61-12798св21).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Беручи до уваги наведене, з метою забезпечення сталості та єдності судової практики, однакового застосування норм права, апеляційний суд під час вирішення спору враховує наведений висновок суду касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 21 травня 2021 року № 248, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Чернігівської області.

Отже, у розумінні вимог закону виконавчий орган, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, є Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області.

Суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі в справі позивачем.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів чи неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі в справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Установивши, що ОСОБА_1 пред`явив позов не до всіх осіб, чиїх прав та інтересів стосується предмет спору, зокрема без залучення до участі у справі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, яке є розпорядником земель державної власності сільськогосподарського призначення, апеляційний суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити саме з таких підстав, оскільки вимоги про визнання права особи на земельну частку (пай) не можуть розглядатися без залучення до участі належних за такими позовами відповідачів.

Зазначене також узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним, зокрема в постановах від 18 грудня 2019 року у справі № 181/950/17 (провадження № 61-11562св19) та від 21 жовтня 2020 року у справі № 181/699/17 (провадження № 61-10112св19).

Відмова у визнанні права на земельну частку (пай) за даним позовом не позбавляє позивача права, у передбаченому законом порядку, звернутись до суду із позовом до належного відповідача/відповідачів.

За положеннями п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для зміни судового рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , при цьому навів невірні мотиви для такої відмови, а отже рішення суду відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України належить змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст. 367, 374, ч. 4 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 31 серпня 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2021 року.

Головуючий: Судді: