Справа № 504/4204/19
провадження №2/504/679/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2021смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді - Вінської Н.В.

при секретарі Коцар А.М.,

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Доброслав Одеської області справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення збитків, визнання договорів недійсними, -

Встановив:

Позивач звернулась до суду із позовом у якому просила:

?Визнати недійсним договір дарування житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідченого 26.06.2015 року приватним нотаріусом ОМНО Харитонюк Т.А.

?Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідченого 26.06.2015 року приватним нотаріусом ОМНО Харитонюк Т.А.

?Застосувати наслідки недійсності правочину та поновити за ОСОБА_4 записи про право власності на житловий будинок та земельну ділянку розташованих за адресою: : АДРЕСА_1

?Стягнути із ОСОБА_3 на її користь збитки у розмірі 2553951,88 грн. та 12000 євро.

У обґрунтування позову зазначила, що у 2007 році між нею та ОСОБА_4 (нині померлим) був укладений усний договір підряду на будівництво житлового будинку, відповідно до умов якого ОСОБА_4 зобов`язався здійснити будівництво житлового будинку, а ОСОБА_2 зобов`язалась здійснити оплату будівельних матеріалів та оплатити послуги ОСОБА_4 , який загалом отримав 416263 грн. У 2011 році, після повернення до України, у неї виникли сумніви щодо вартості будівельних матеріалів та за результатами технічного висновку, стало відомо, що вартість робіт та матеріалів було завищено на 118916 грн., після чого ОСОБА_4 зобов`язався повернути ОСОБА_2 12000 євро про що були складені відповідні розписки, у зв`язку з чим вважає, що в неї виникли підстави для стягнення зазначених коштів. Факт існування зобов`язальних договірних зобов`язань також підтверджується рішенням Апеляційного суду від 09.07.2014 року. В подальшому вона знову звернулась до Комінтернівського районного суду із позовом до ОСОБА_4 , справа №504/3501/14-ц, в рамках розгляду якої 18.05.2014 року був накладений арешт на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 та 03.04.2017 року справа була направлена на експертизу, однак згодом з`ясувалось, що справа ні в експертній установі, ні у суді не перебуває. У липні 2019 року їй стало відомо, що 26.06.2015 року не зважаючи на наявність ухвали про забезпечення позову, земельна ділянка та житловий будинок АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_4 , були відчужені за договором дарування на користь його сина, відповідача по справі - ОСОБА_3 , у зв`язку з чим вважає, що на момент укладення, зазначені договори дарування не відповідали вимогам закону. В частині стягнення збитків зазначає, що роботи, які були проведені ОСОБА_4 призвели до абсолютно непридатного житла та у відповідності до звіту про визначення розміру матеріального збитку, завданого неналежним виконанням зобов`язання по будування будинку, сума збитків складає 2553951,88 грн., вважає, що відповідач по справі ОСОБА_3 є сином померлого ОСОБА_4 , який на її думку є спадкоємцем прав та обов`язків померлого, які не припинились в наслідок його смерті, у зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду із вказаним позовом.

Позивач у судове засідання не з`явилась надавши заяву про відкладення розгляду справи, а у разі відмови просила розгляд справи проводити за її відсутність.

Ухвалою суду від 04.11.2021 року, у задоволені клопотання позивача про відкладення розгляду справи - відмовлено

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, у його задоволені просив відмовити, додатково зазначив, що розгляд втраченої справи №504/3501/14-ц завершено та провадження закрито у зв`язку із смертю відповідача. У відзові на позов зазначив, що у своїй постанові від 09.07.2014 року Апеляційний суд Одеської області, відмовив ОСОБА_2 у задоволені позову за необґрунтованістю. Зазначає, що на момент смерті ОСОБА_4 в нього не існувало будь яких боргових зобов`язань перед ОСОБА_2 та на момент відкриття спадщини будь яких обов`язків щодо сплати грошових коштів на користь ОСОБА_2 у ОСОБА_4 не існувало. Вважає, що договори дарування нерухомого майна, укладені між ОСОБА_4 та його сином ОСОБА_3 жодним чином не можуть порушувати охоронюваних законом прав та інтересів ОСОБА_2 , оскільки остання не довела у судовому порядку наявність у ОСОБА_4 будь якого боргу перед нею /а.с.208-210/.

Вислухавши учасника судового розгляду, розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу земельної ділянки від 26.02.2007 року ОСОБА_2 придбала земельну ділянку, загальною площею 0,100 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.120-121/.

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 існували певні договірні відносини, що підтверджується матеріалами справи.

Ухвалою про відкриття провадження від 02.09.2019 року у справі №504/3501/14-ц, прийнято заяву ОСОБА_2 про відновлення втраченого судового провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення надмірно сплачених грошових коштів та сплати неустойки за неналежно виконану роботу /а.с.215/. Відомості про результати розгляду заяви про відновлення втраченого судового провадження у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, житловий будинок та земельна ділянка, які розташовані за адресою: : АДРЕСА_1 , належать ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого 26.06.2015 року приватним нотаріусом ОМНО Харитонюк Т.А. /а.с. 179-181/.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.214/.

Відмовляючи у задоволені позову, суд виходив з того, що позивачем не доведено, а судовим розглядом не встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_3 оформив свої спадкові права на спадщину, що залишилась після смерті його батька ОСОБА_4 та є єдиним спадкоємцем прав померлого. Жодних заяв чи клопотань про витребування спадкової справи після смерті ОСОБА_4 або відомості про осіб, які проживали на момент смерті разом із спадкодавцем, позивачем не заявлялось.

Ухвалюючи рішення, суд зазначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину.

Крім того, суд зазначає, що позивачем не доведено, а судовим розглядом не встановлено про існування між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 будь яких правовідносин, в результаті яких у відповідача виникав обов`язок відшкодувати позивачу збитки у розмірі 2553951,88 грн. та 12000 євро.

Суд критично відноситься до твердження позивача в частині того, що на житловий будинок та на земельну ділянку розташованих за адресою: : АДРЕСА_1 , ухвалою суду від 18.05.2014 року було накладено будь яке обтяження, оскільки докази що підтверджують зазначене у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:1) особисті немайнові права;2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно до статті 1231 ЦК України, майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину.

Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно вимог ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Положеннями ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином із вищевикладеного, проаналізувавши в сукупності зібрані у справі докази, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, суд приходить до висновку, що у задоволені позову слід відмовити.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.12,13,81,76-77, 80-81, 141, 263-265,ЦПК України, 15-16,216 ЦК України, суд,-

Вирішив

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення збитків, визнання договорів недійсними відмовити повністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Н.В. Вінська