Справа №443/766/20
Провадження №2/443/654/21
РІШЕННЯ

іменем України

23 лютого 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Рибакова І.І.

розглянув у судовому засіданні в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження в м. Жидачеві цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -

за участю:

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Гивель В.П.

встановив:

Позивач ПрАТ «СК «СК «Українська страхова група» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути з відповідача на його користь в якості відшкодування шкоди суму у розмірі 8 411, 33 грн. та судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.

Обґрунтування позовних вимог

В обгрунтуванні позовних вимог зазначає, що 15.06.2015 сталася дорожньо-транспортна пригода, винуватцем, якої , згідно Постанови Жидачівського районного суду Львівської області від 08.05.2015 є ОСОБА_1 15.07.2015. ПрАТ «СК «УСГ» було проведено виплату страхового відшкодування у розмірі 28 489, 89 грн. ТзОВ «Транс-Сервіс-1» На момент ДТП цивільна відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ "СК "ПРОВІДНА", яка добровільно сплатила на їх користь страхове відшкодування вартості відновлювального ремонту, в розмірі 16 950 гри. 23 коп., що підтверджується листом ПрАТ "СК "ПРОВІДНА" № 17-05/10407 від 27.08.2015 року. Також згідно рішення Київського апеляційного господарського суду № 910/13033/16 від 24.04.2018 з ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» стягнуто на користь Позивача недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 3 128 гри. 33 коп. Після чого залишок в розмірі 8 411,33 грн (28 489,89 - 16 950,23 - 3 128,33 = 8 411,33 грн.) залишився не відшкодовнаим. Зважаючи на те, що даний залишок відшкодовується безпосередньо винуватцем ДТП, ПрАТ «СК «УСГ» звернулося до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 суми відшкодуваня шкоди у розмірі 8411,33 грн.

В судове засідання з`явився представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Гивель В.П., який визнав суму страхового відшкодування у розмірі 28 489,89 грн., виплачену відповідно до страхового акту № ЗСКА-4494 від 15.07.2015, однак просив суд застосувати строк позовної давності, оскільки страхове відшкодування було виплачена 16.07.2015, а із позовом до суду позивач звернувся 07.07.2020, відтак у задоволенні позову просить відмовити.

Представник позивача будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не прибув. В позовній заяві розгляд справи просить здійснювати за його відсутності

Процесуальні дії у справі

07.07.2020 до Жидачівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею для цієї справи визначено суддю Равлінко Р.Г.

Ухвалою від 23.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі а справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 18.02.2021.

Розгляд справи по суті відбувся 18.02.2021.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПрАТ «СК «УСГ» не підлягають задоволенню у з наступних підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

В судовому засіданні встановлено, що 22.12.2014 між ПАТ "СК "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА"та ТОВ «Транс Сервіс 1» був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-1301-14-00514, предметом якого є страхування транспортного засобу «Пежо», д.н.з. НОМЕР_1 ./а.с.6/

15.06.2015 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Пежо», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 /а.с.8/.

Внаслідок ДТП були завдані механічні пошкодження автомобілю «Пежо» (д.н.з. НОМЕР_1 ), який був застрахований у позивача, згідно договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-1301-14-00514 від 22.12.2014./а.с.6/

Дорожньо - транспортна пригода відбулася з вини водія автомобіля «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 08.07.2015 № 443/1130/15-п, що згідно ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню./а.с.9/

Згідно рахунку - фактури від 26.06.2015 № 7142 вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Пежо», д.н.з. НОМЕР_1 становить 29489,89грн./а.с.12/.

Відповідно до страхового акту №ЗСКА-4494 сума страхового відшкодування становить 28 489,89 грн./а.с.13/

На виконання умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-1301-14-00514 від 22.12.2014 , на підставі заяви страхувальника, страхового акту №ЗСКА-4494 та розрахунку суми страхового відшкодування від 15.07.2015 ПрАТ «СК «Українська страхова група» виплатило страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 28489,89 грн., що підтверджується платіжним дорученням №13688 від 16.07.2015./а.с.15/

Цивільно - правова відповідальність винної у ДТП особи - ОСОБА_1 за шкоду, завдану майну третіх осіб під час ДТП за участю автомобіля «ВАЗ» (д.н.з. НОМЕР_2 ), згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів застрахована у приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», що підтверджується листом ПрАТ «СК «Провідна» № 17-05/10407 від 27.08.2015.

Як встановлено рішення Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2018 у справі № 910/13033/16 ПрАТ «СК «Провідна» виплатив на користь ПрАТ «СК «Українська страхова група» суму відшкодування у розмірі 16 950,23 грн, в той час як висновком експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 22970/17-54 від 22.03.2018 р. було визначено розмір матеріального збитку у сумі 20 078,56 грн. та стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» на користь позивача суму недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 3 128 гри. 33 коп. /а.с.17-26/.

Відак, сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті позивачу згідно рішення Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2018 у справі № 910/13033/16 становить 20 078,56 грн.

Враховуючи вище наведене, різниця між страховою виплатою ТзОВ «Транс - Сервіс - 1» та відшкодуванням ПрАТ «СК «УСГ» становить 8411,33 грн. (28 489,89 - 20 078,56 = 8 411,33 грн.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

За змістом статті 980 ЦК, статті 4 Закону України «Про страхування» залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

Згідно з положеннями статті 999 ЦК і статей 6, 7 Закону України «Про страхування» за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, у справі, що розглядається, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Згідно з частиною другою статті 999 ЦК до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Водночас як передбачено частиною третьою статті 985 ЦК, особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом згідно з положеннями статті 1192 ЦК з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Положеннями статті 29 цього Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом із тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 ЦК, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, ПрАТ «СК «Провідна» як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК відшкодовує особа, яка завдала збитків, в даному випадку такою особою є ОСОБА_1 .

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 р. у справі № 910/3650/16 та постанові Верховного Суду від 05.04.2018 р. у справі № 910/3165/17.

Відтак позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача відшкодування шкоди у розмірі 8 411,33 грн. є підставними.

Щодо застосування строків позовної давності до даних правовідносин суд зазначає наступне.

стягнення з відповідача різниці фактично виплачених сум страхового відшкодування рішення суд враховує клопотання відповідача про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з положеннями ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як роз`яснено в аб. 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, відмова в задоволенні позову внаслідок пропуску строку позовної давності є підставою для відмови в позові в разі доведеності позовних вимог.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

При цьому норма ч. 1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року N 6-152цс14.

Отже, з урахуванням зазначеного та з огляду на положення частини шостої статті 261 ЦК України моментом початку позовної давності для даних правовідносин буде день виконання основного зобов`язання і фактично день припинення цього зобов`язання належним виконанням - день проведення страховиком виплати страхового відшкодування третій особі (потерпілому в деліктному зобов`язанні).

Вказаний висновок суду узгоджується із сталими правовими висновками, викладеними Верховним Судом, зокрема в постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року в справі №200/13392/13-ц, постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі № 202/4716/15-ц.

Згідно платіжного доручення № 13688 від 16.07.2015 ПАТ СК «Українська страхова група» виплатила 28 489,89 грн. страхового відшкодування ТзОВ «Транс-Сервіс -1».

Отже, відрахування строку позовної давності слід починати з з дати виплати страхової суми. Позовну заяву до суду направлено позивачем 03.07.2020, що підтверджується копією поштового конверта, а тому суд вважає, що 1707.2018 закінчився позовної давності.

Жодних об`єктивних підстав, що перешкоджали б позивачу звернутись до суду в межах строку позовної давності суду не надано.

Частиною 5 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, чинне законодавство не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності заявлено не було, відтак у суду відсутні підстави для його поновлення.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду в справі № 909/1165/19 від 29.12.2020

Враховуючи наявність клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, суд прийшов до висновку про застосування в даному випадку строку позовної давності, оскільки позивач не просив суд про його поновлення та не навів поважних причин його пропуску, а тому з урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

Щодо судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову судові витрати в цій справі покладаються на позивача та не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.4, 12, 76-79, 81, 247, 258-259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до частини 6 ст. 259 та частини 1 ст. 268 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на п`ять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 23.02.2021.

Суддя Р.Г. Равлінко