ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/279/21 Номер провадження 22-ц/814/2388/21Головуючий у 1-й інстанції Михайлюк О. І. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів Лобова О.А., Панченка О.О.,
при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2021 року (повний текст рішення складено 26 серпня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 (військове містечко №1), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Державна казначейська служба України про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Державна казначейська служба України про стягнення моральної шкоди.
Ухвалою Чутівського районного суду Полтавської області від 01 квітня 2021 року залучено до справи у якості співвідповідача військову частину НОМЕР_1 (військове містечко №1).
В обґрунтування позову зазначено, що позивач проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 та 06 жовтня 2017 року близько 23:30 год. під час виконання службових обов`язків поблизу населеного пункту Красна Гора був побитий невідомими, внаслідок чого перебував на стаціонарному лікуванні у військово - медичному госпіталі №65 з 07 жовтня 2017 року по 13 жовтня 2017 pоку.
Позивач зазначає, що 31 жовтня 2017 року він був оглянутий військово-лікарською комісією ВМКЦ Північного регіону і за результатами огляду було визначено, що отримані травми були пов`язані з проходженням військової служби, зокрема у пункті 12 діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, І контузії, каліцтва: хронічний гепатит С з незначним порушенням функції, викривлення перетинки носа з незначним порушенням функції; встановлено, що захворювання пов`язані з проходженням військової служби. Також внаслідок отриманих травм позивач отримав інвалідність ІІІ групи.
Вказано, що після закінчення служби, внаслідок травм та інвалідності його життя погіршилося, він змушений постійно проходити курси лікування, втратив можливість вести повноцінно життя так, як це було до травм і хвороб, постійно відчуває біль, тяжкість та дискомфорт, що призводить до моральних та душевних страждань.
Після уточнення позовних вимог прохав стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 300 000,00 грн в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди.
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відповідачів: 1) Міністерства оборони України; 2) Військової частини НОМЕР_1 (військове містечко №1); третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Державна казначейська служба України про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Оскаржуване рішення мотивовано тим, що сама по собі наявність шкоди у позивача не породжує у відповідачів обов`язку її компенсації, оскільки в матеріалах справи відсутні, як докази протиправності рішень, дій або бездіяльності відповідачів, так і докази того, що шкода отримана позивачем внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Із рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2021 рокуне погодилася позивач та оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі прохає скасувати рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2021 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позиції учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що він не погоджується з оскаржуваним рішенням, адже, на його думку, воно ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають встановленим під час судового розгляду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення даної цивільної справи з порушенням матеріальних та процесуальних норм.

Скаржником зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, адже встановивши факт заподіяння позивачу моральних страждань внаслідок хвороби та наявність причинного зв`язку захворювання з проходженням військової служби, зазначено про недоведеність протиправності рішень, дій або бездіяльності відповідачів, внаслідок яких позивачеві заподіяна моральна шкода.

Також позивач не погоджується із висновком суду першої інстанції, що відсутні докази того, що шкода отримана ОСОБА_1 внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
На думку позивача, при ухваленні оскаржуваного судового рішення судом не були використані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, використана практика Верховного Суду не стосується даних правовідносин, а тому не може враховуватись при розгляді цієї цивільної справи.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив
Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції
Позивач ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали та прохали їх задовольнити з підстав, викладених у ній.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_1 з 31 серпня 2016 року по 31 серпня 2019 року проходив військову службу у Збройних силах України, що підтверджується контрактом про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ на посадах солдатсько-сержантського складу, витягом з наказу командира ВЧ польова пошта НОМЕР_2 №250 від 31 серпня 2016 року, витягом з наказу командира ВЧ польова пошта НОМЕР_2 №257 від 31 серпня 2019 року(а.с.9-12, 16-17, 131-132).

11 березня 2017 року ОСОБА_1 видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 (а.с. 5).

Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого №9362 31 жовтня 2017 року ОСОБА_1 був оглянутий військово-лікарською комісією ВМКЦ Північного регіону та було визначено, що скаржиться на періодичний біль в правій половині грудей; анамнез захворювання: травму отримав 06 жовтня 2017 року близько 23:30 год. під час виконання службових обов`язків поблизу населеного пункту Красна Гора, був побитий невідомими, перебував на стаціонарному лікуванні в 65 ВМГ з 07 жовтня 2017 року по 13 жовтня 2017 року, 07 жовтня 2017 року виконаний правобічний торакоцентез; встановлено, що захворювання пов`язані з проходженням військової служби; рекомендовано звільнення на 15 календарних днів (а.с.6).

Згідно свідоцтва про хворобу №3178 від 18 грудня 2018 року госпітальна військово-лікарська комісія провела медичний огляд з метою визначення ступеня придатності до військової служби ОСОБА_1 , за результатами якої військово-лікарська комісія постановила, що ОСОБА_1 є обмежено придатним до військової служби (а.с.7).

Згідно довідки МСЕК серії 12 ААВ №095261 ОСОБА_1 встановлена 3-тя група інвалідності з 12 жовтня 2020 року (захворювання, пов`язані з проходженням військової служби) (а.с.8).

Позиція суду апеляційної інстанції
Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться в установленому законом порядку.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди, необхідно з`ясовувати, коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 336/6461/16-ц (провадження № 61-26510св18), від 20 березня 2019 року у справі № 337/4443/16-ц (провадження № 61-9676св18), від 13 травня 2020 року у справі № 760/19381/17 (провадження № 61-47629св18), від 11 вересня 2020 року у справі № 296/8392/18 (провадження № 61-20024св19).

Отже, цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою та вина.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 під час проходження військової служби та виконання службових обов`язків 06 жовтня 2017 року близько 23:30 год. поблизу населеного пункту Красна Гора був побитий невідомими, що стало в подальшому причиною встановлена 3-ї групи інвалідності з 12 жовтня 2020 року із зазначенням захворювання - пов`язане з проходженням військової служби.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що матеріали справи не містять жодних доказів щодо протиправних рішень, дій або бездіяльності відповідача військової частини НОМЕР_1 , внаслідок яких, позивачеві заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманим захворюванням з наступним встановленням інвалідності.

Разом з тим, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовці та особи, на яких поширюється дія Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», користуються пільгами, гарантіями та компенсаціями, передбаченими цими законами, в тому числі, право на які виникає у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи.

Порядок забезпечення військовослужбовців путівками для санітарно-курортного лікування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці, звільнені з військової служби унаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, члени сімей військовослужбовців приймаються на обстеження і лікування до військово-медичних закладів охорони здоров`я в порядку, встановленому Міністерством оборони України.

У результаті розгляду справи ОСОБА_1 не довів, а матеріали справи не містять доказів протиправності дій або бездіяльності військової частини НОМЕР_1 (її посадових осіб), причинного зв`язку між захворюванням позивача та будь-якими діями або бездіяльністю вказаної особи, тому суд першої інстанції, з урахуванням вимог статей 1167, 1174, 1175 ЦК України, дійшов до правильного висновку, що підстави для покладення на відповідача відповідальності за завдану позивачу шкоду відсутні.

Щодо джерела підвищеної небезпеки
В апеляційній скарзі позивач вказує на те, що моральна шкода повинна бути йому відшкодована на підставі частини другої статті 1167 ЦК України, оскільки шкода завдана йому внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

У відповідності до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, національні суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вищевказане зазначене у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 243/10982/15-ц.

Факт отримання шкоди позивачем внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки потребує доведенню з наданням відповідних доказів.
За частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В той же час, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Однак, згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 №9362 31 жовтня 2017 року, останній травму отримав 06 жовтня 2017 року близько 23:30 год. під час виконання службових обов`язків поблизу населеного пункту Красна Гора, де був побитий невідомими.

Отже, з поданих до суду позивачем доказів неможливо встановити факт заподіяння йому шкоди внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, що в свою чергу виключає можливість застосування до спірних правовідносин частини другої статті 1167 ЦК України.

Підсумовуючи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що сама по собі наявність шкоди у позивача не породжує у відповідачів обов`язку її компенсації, оскільки в матеріалах справи відсутні, як докази протиправності рішень, дій або бездіяльності відповідачів, так і докази того, що шкода отримана позивачем внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Щодо інших доводів апеляційної скарги
Посилання позивача щодо неврахування судом першої інстанції правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 243/10982/15-ц не заслуговують на увагу, адже у вищевказаному судовому рішенні правовідносини між учасниками справи не є подібними до правовідносин учасників справи за участю позивача, тому суд може врахувати та використати при розгляді даної справи лише загальні положення, наприклад щодо володільця об`єкта, що є джерелом підвищеної небезпеки, а не в цілому.

Що ж стосується доводів позивача, викладені ним в апеляційній скарзі, то вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який дослідивши матеріали справи та врахувавши вимоги позовної заяви, застосувавши правильно норми матеріального та процесуального права, обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2021 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2021 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді О.А. Лобов

О.О. Панченко