Справа № 331/853/21
Номер провадження 2/331/982/2021
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

24 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду м.Запоріжжя Солодовніков Р.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, Запорізької міської ради, про визнання рішення /дій та бездіяльності незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

До Жовтневого районного суду м. Запоріжжя 19.02.2021 в порядку цивільного судочинства надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, Запорізької міської ради, в якій позивач просить: визнати рішення Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району про відмову у взятті на квартирний облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов незаконним та скасувати його; зобов`язати Районну адміністрацію Запорізької міської ради по Олександрівському району взяти позивача разом із сім`єю на квартирний облік, як особу, що потребує поліпшення житлових умов; визнати бездіяльність Запорізької міської ради щодо неналежного розгляду скарги позивача протиправною; стягнути солідарно з відповідачів компенсацію завдану їх незаконними рішеннями та бездіяльністю, моральну шкоду та спричинені збитки в сумі 49115,41 гривень. На підставі ст..2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» звільнити від сплати судового збору.

Вивчивши матеріали позовної заяви, прихожу до висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження у справі, виходячи з наступного.

Позов ОСОБА_1 обґрунтований тим, що позивач є особою з інвалідністю і має статус інваліда війни ІІ групи, з числа учасників бойових дій на території інших держав, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням в цих державах (р.Ірак).

Позивач стверджує, що статтями 34,46 Житлового кодексу Української РСР, пунктом 15 частини 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» п.п 5-1 п.46 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в Українській РСР», затверджених постановою Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 (далі Правила) встановлено його право/пільга на позачергове забезпечення жилою площею у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.

Позивач вважає, що має право на постановку на квартирний облік як особа, яка потребує поліпшення житлових умов на підставі статті 34 Житлового кодексу Української РСР, яка встановлює перелік громадян, які визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, зокрема з інших підстав, передбачених законодавством. Такою підставою є пункт 18 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно якого особи, яким у встановленому порядку наданий статус інваліда війни (особи з інвалідністю внаслідок війни) мають право на позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а особи з інвалідністю I групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року. Аналогічне право на позачергове надання житлових приміщень закріплене в ст..46 Житлового кодексу Української РСР.

Для реалізації своїх прав позивач звернувся до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району із заявою про взяття на квартирний облік на підставі ст..46 Житлового кодексу Української РСР, п.18 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» для подальшого забезпечення житлом в порядку Постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2008 року №214 «Питання забезпечення житлом, деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на територіях інших держав, а також членів їх сімей» за місцем проживання, оскільки тільки за умови перебування на квартирному обліку в органах виконавчої влади його буде забезпечено житлом в порядку зазначеної постанови шляхом виплати грошової компенсації за належне житло.

Відповідно до статтей 34,36 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України. Облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Позовні вимоги, що звернені до Запорізької міської ради, позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення вимог статей 3,7,16,18 Закону України «Про звернення громадян» не розглянув скаргу на рішення Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, яким позивачу відмовлено у взятті на квартирний облік.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що бездіяльність Запорізької міської ради щодо неналежного розгляду скарги та рішення Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, яким йому відмовлено у взяття на квартирний облік - незаконними і такими, що порушують його конституційні права, гарантовані ст.ст.3,40,47,48,64 Конституцією України та нівелюють пільги та соціальний захист ветеранів війни, встановлений ст.ст. 1,2, 3-1,4,13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Вивчивши матеріали позову, і подані на його обґрунтування документи, прихожу до висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 1,2 ЦПК України Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (стаття 19 ЦПК України).

Згідно зі статті 20 ЦПК України не допускається об`єднання в од не провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункти 1 і 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)).

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг(пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Рішенням Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, про яке ОСОБА_1 повідомлено листом від 10.09.2020 за №Б-349-О-870, позивачу відмовлено у взятті на квартирний облік як особи, яка потребує поліпшення житлових умов відповідно до ст.46 Житлового кодексу Української РСР, п.18 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як особи, яка має статус інваліда війни.

До осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з інвалідністю з числа учасників бойових дій на території інших держав, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних із перебуванням у цих державах (пункт 7 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»).

Особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам надається пільга у вигляді позачергового забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а особи з інвалідністю I групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року (пункт 18 частини першої статті 13 зазначеного Закону).

За змістом частини першої статті 9 Житлового кодексу Української РСР громадяни мають право на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом. А згідно зі статтею 48-1 вказаного кодексу порядок та розмір надання громадянам грошової компенсації за належні їм для отримання жилі приміщення визначаються Кабінетом Міністрів України.

Умови та механізм виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей регулює Порядок. Право на таку виплату зумовлене наявністю у відповідних осіб спеціального статусу. Так, відповідно до пункту 3 Порядку (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право на отримання грошової компенсації мають особи з інвалідністю I-II групи, визначені пунктом 7 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням в інших державах, які перебувають на квартирному обліку.

У спірних правовідносинах відповідач Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району у межах та у порядку, встановленому Порядком, наділена повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем права на соціальну гарантію - пільгу, надану йому в силу особливого статусу, визначеного Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Крім того, однією з умов застосування приписів Порядку до визначених у ньому категорій осіб є внесення інформації про останніх до Єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 263 КАС України справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Крім того, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема з приводу проходження публічної служби (пункт 2 частини першої статті 19 КАС України). А за змістом пункту 17 частини першої статті 4 КАС України військова служба належить до служби публічної.

Згідно з пунктом 2 частиною 6 статті 12 КАС України оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію є справою незначної складності.

Позивач, мотивуючи позов приписами Конституції України, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Порядку, оскаржив відмову у взятті як особі з інвалідністю ІІ групи з числа учасників бойових дій на території інших держав на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов для подальшої грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення. Така гарантія соціального захисту як позачергове забезпечення жилим приміщенням (отримання компенсації за жиле приміщення) є однією з передбачених зазначеним законом пільг для осіб, які проходили військову, тобто публічну службу та набули статус особи з інвалідністю внаслідок війни. Тому суд вважає, що означений спір є публічно-правовим, і його слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зазначені висновки суду узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного суду у постанові від 29.09.2020 у справі 712/5476/19, про те, що спори про оскарження відмови у забезпеченні жилим приміщенням або у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей і про зобов`язання надати такі приміщення чи компенсацію стосуються проходження публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а також призначення та надання таких гарантій (пільг). Тому такі спори слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Велика Палата Верховного суду для забезпечення єдності судової практики щодо визначення юрисдикції суду з розгляду спорів про оскарження відмови у забезпеченні жилим приміщенням або у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей і про зобов`язання надати такі приміщення чи компенсацію відступає від висновку, сформульованого у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 806/104/16, щодо необхідності розгляду таких спорів за правилами цивільного судочинства.

У разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду, ніж той, який передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Запорізької міської ради щодо неналежного розгляду скарги позивача, які подані в порядку Закону України «Про звернення громадян» (далі Закон № 393/96-ВР) суд приходить до наступних висновків.

За ст. 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно із ст. 3 зазначеного Закону Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Статтею 4 Закону № 393/96-ВР встановлено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

За приписами ст. 15 Закону № 393/96-ВР встановлено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що спір у цій справі виник з приводу бездіяльності відповідача Запорізької міської ради, як суб`єкта владних повноважень, при здійсненні нею управлінських функцій (належний розгляд скарги в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян»), а тому ця справа підлягає розгляду за правилами КАС України.

Зазначені висновки суду відповідають висновкам Великої Палати Верховного суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5416/16.

Щодо позовних вимог про відшкодування шкоди.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а також стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Таким чином, позовні вимоги про відшкодування шкоди можуть бути розглянуті в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 186, пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а якщо зазначені обставини встановлені після відкриття провадження у справі закриває провадження.

Враховуючи викладене, прихожу до висновку про відсутність підстав для відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, Запорізької міської ради, про визнання рішення /дій та бездіяльності незаконними та зобов`язання вчинити певні дії в порядку цивільного судочинства, а тому приймається рішення про відмову у відкритті провадження у справі.

Виходячи з наведеного, керуючись, п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, Запорізької міської ради, про визнання рішення /дій та бездіяльності незаконними та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення з адміністративним позов, в порядку адміністративного судочинства, за предметною юрисдикцією до Запорізького окружного адміністративного суду: 69041, м. Запоріжжя, вул. Кремлівська, 65-в.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Жовтневий районний суд м.Запоріжжя.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Р.С.Солодовніков