Справа № 587/2181/21
21 грудня 2021 року Сумський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Гончаренко Л.М., за участю секретаря судового засідання Макошенець С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Савенко Юрій Олександрович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, стягнення коштів, набутих без достатньою правової підстави,
У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує заявлені вимоги та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.
Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася.
Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Савенко Ю.О. належним чином повідомлений на час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 21 листопада 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено договір №126906 про надання коштів на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого товариство надало позивачу кредитні кошти в сумі 4000 грн строком на 30 днів з 21.11.2020 по 21.12.2020 зі сплатою комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (а.с. 13-16 ).
Відповідно до договору факторингу №ККЛУ-21042021 від 21.04.2021 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» є правонаступником ТОВ «Лінеура Україна» (а.с. 53-58).
Згідно довідки АТ КБ «Приват Банк» від 21.10.2021 року приватним виконавцем Савенко Ю.О. в рамках виконавчого провадження з виконання зазначеного виконавчого напису утримано з позивача 6123,59 грн. (а.с. 18,19).
Відповідно до ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
П.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.
Безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.
З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мала безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Не встановлено судом факт спрямування боржнику ОСОБА_1 повідомлення про порушення нею кредитних зобов`язань і, як наслідок, надання можливості боржнику ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору.
Отже, суд, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що у даному випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
З урахуванням наведеного, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що факт безспірності підпадає під об`єктивний сумнів. Стверджувати протилежне підстави відсутні, а тому зазначений виконавчий напис вчинено з порушенням діючого законодавства, і, як наслідок підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.
Вирішуючи похідну позовну вимогу про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно ч. 3 ст. 1212 ЦК України та положення глави 83цього Кодексу (збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна с правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне, відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України, грошові кошти безпідставно набуті ТОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ» в сумі 6123, 59 грн. повернути позивачу.
Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 908,00 грн. за подання позовної заяви та судовий збір в сумі 454,00 грн. за подання до суду заяви про забезпечення позову.
Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 5000,00 грн., то суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 141 ЦПК України).
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Судом встановлено, що 30 вересня 2021 року між Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» в особі керуючого Калініна С.К. та Гончар В.В. було укладено Договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/21 (а.с. 21-22). Згідно з п. 3.2 вказаного Договору за правничу (правову) допомогу, передбачену в п.п. 1.1, 1.2 Договору клієнт сплачує бюро гонорар (винагороду), розмір якого, а також умови та порядок розрахунків визначаються сторонами в додатках до цього договору з урахуванням рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару (а.с. 24). Відповідно до п. 2. Додатку № 1 до вказаного Договору за надання професійної правничої (правової) допомоги клієнт сплачує бюро гонорар (винагороду) в розмірі 5000 грн. (а.с. 23).
Згідно Додатку № 2 до зазначеного вище Договору Акту виконаних робіт (наданих послуг) від 21.10.2021 адвокатом проведені наступні послуги: консультація клієнта - 500 грн; складання, оформлення (друк) адвокатського запиту приватному виконавцю 500 грн; аналіз та узагальнення практики ВСУ 500 грн; складання, оформлення, подання позовної заяви - 2500 грн; складання оформлення, подання заяви про забезпечення позову - 1000 грн.
На підтвердження зазначених вище витрат представником позивача надано меморіальні ордери від 30.09.2021 року та 14.12.2021 року, відповідно до яких ОСОБА_1 сплачено Адвокатському бюро «Калінін і Партнери» грошові кошти у загальному розмірі 5000 грн. (а.с. 25,76).
Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, слід дійти висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи, надані стороною позивача не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Таким чином, з урахуванням критеріїв розумності, обґрунтованості та справедливості, суд вважає, що зазначена представником позивача сума гонорару є неспівмірною із складністю справи (дана справа є малозначною та розглядалась у спрощеному позовному провадженні), наданим адвокатом обсягом послуг і витраченим адвокатом часом на надання таких послуг, не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
А тому суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 18, 1212 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст. ст. 13, 81, 89, 95, 133, 137, 141, 223, 263, 265, 268, 273, 354, 355, ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Суддя Л.М. Гончаренко