Провадження № 2/643/1837/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2021 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Поліщук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Новакової Т.С.,

розглянувши у приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бірючинського Едуарда Олександровича до товариства з обмеженою відповідальністю «СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ» про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати та суми середнього заробітку за час затримки розрахунку,

в с т а н о в и в:

Позивач 24.11.2020 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ТОВ «СКБ «Укрелектромаш» компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплати за період з жовтня 2019 по вересень 2020 у розмірі 893,69 грн.; суму середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 19.02.2020 по 29.10.2020; та судові витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтоввані тим, що ОСОБА_1 з 01.04.2009 по 20.09.2019 перебував з відповідачем у трудових відносинах, та 20.09.2019 його звільнено за власним бажанням. На момент звільнення позивачу нараховано, але не виплачено заробітну плату у розмірі 38642,41 грн. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06.04.2020 з відповідача на користь позивача стягнута заборгованість по заробітній платі у розмірі 38642,41 грн., та середній заробіток за період затримки виплати заробітної плати з 21.09.2019 по 18.02.2020. Фактично дану заборгованість виплачено позивачу 29.10.2020.

Ухвалою суду від 03.12.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, та зобов`язано відповідача надати до Московського районного суду м. Харкова в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали, довідку про розмір середнього заробітку ОСОБА_1 (а.с.32-33).

Відповідач копію ухвали суду від 03.12.2020 отримав 28.01.2021, що підтверджується поштовим зворотним повідомленням, та подав до суду клопотання, у якому просить суд надати додатковий час для подання відзиву на позов посилаючись на введення з 11.03.2020 на всій території України карантину, та що підприємство не має матеріально-технічної та кадрової можливості реалізувати своє право на подання відзиву у встановлений судом строк.

Також, відповідачем подане клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, яке відповідач обґрунтовує характером спірних правовідносин, складністю визначення розміру середнього заробітку за час затримки при звільненні, враховуючи нову правову позицію Великої Палати Верховного Суду, сформульовану у постанові від 26.06.2019 У справі № 761/9584/15-ц.

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

За наслідками розгляду заявлених відповідачем клопотань суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. ч. 5, 6 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Посилання відповідача у клопотанні про відсутність матеріально-технічної та кадрової можливості реалізувати своє право на подання відзиву на позов не заслуговують уваги, оскільки не підтверджено жодними доказами, та, як вбачається з матеріалів справи відповідач надав до суду зазначені клопотання.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Аналіз зазначеної норми закону свідчить про те, що поновлення строку є правом, а не обов`язком суду.

Суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 по теперішній час (в редакції останніх змін) на всій території України запроваджено карантин.

Враховуючи, що відповідач знаходиться в м. Харкові, відсутність заборони регулярних та нерегулярних пасажирських перевезень автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з перевезення пасажирів метрополітенами, а також, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, сторони надають свої пояснення, заяви по суті засобами поштового зв`язку, перешкоди у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав відсутні.

Суд зауважує, що відповідно до положень ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом

Враховуючи розумні строки розгляду справи, характер спірних правовідносин, які є трудовими, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні заявлених клопотань про продовження строку на подання відзиву на позов та про розгляд справи з викликом сторін.

У наданий в ухвалі час відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.04.2009 по 20.09.2019 перебував з відповідачем у трудових відносинах, та 20.09.2019 його звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копіює трудової книжки (а.с.6).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06.04.2020 у справі № 643/18219/19, яке набрало законної сили 07.08.2020, стягнуто з ТОВ «СКБ Укрелектромаш» на користь ОСОБА_1 60579,55 грн., з яких: заборгованість по заробітній платі 38642,41 грн.; сума середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 21.09.2019 по 18.02.2020 (а.с.13-16).

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ухвалою суду від 03.12.2020 при відкритті провадження у справі судом зобов`язано ТОВ «СКБ Укрелектромаш» надати до Московського районного суду м. Харкова в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали, довідку про розмір середнього заробітку ОСОБА_1 , яка відповідачем у встановлений строк не виконана.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ЦПК України кожна сторона несе ризик наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідачем всупереч свого процесуального обов`язку не надано довідку про розмір середнього заробітку позивача.

Відповідно до положень ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причини доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Всупереч норм КЗпП України та Конституції України відповідач ТОВ «СКБ «Укрелектромаш» не здійснювало виплату заробітної плати позивачу, у зв`язку з чим станом на день звільнення позивача 20.09.2019 утворилась заборгованість по заробітній платі у розмірі 38642 грн. 41 коп., як встановлено судовим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06.04.2020.

За зазначеним рішенням з відповідача на користь позивача стягнута заборгованість по заробітній платі, а також середній заробіток за час затримки проведення розрахунку за період з 21.09.2010 по 18.02.2020, при цьому визначено, що середньоденна заробітна плата позивача склала 215,07 грн.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно наданих позивачем доказів, а саме, виписки з карткового рахунку, в ході примусового виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 06.04.2020 на рахунок позивача 29.10.2020 виплачена заборгованість (а.с.17).

Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, за період з 19.02.2020 по 29.10.2020.

Відповідно до абз. 1 п. 20, п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 р. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

Відповідно до абз. 3 п. 2, п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. (далі Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до змісту п.п. 3, 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовикаи; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються, зокрема, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо) , компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Враховуючи розмір середньоденної заробітної плати позивача 215,07 грн., період затримки розрахунку 173 робочих дня, сума середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку за період з 19.02.2020 по 29.10.2020 становить 37207,11 грн. (215,07 грн. середньоденна заробітна плата позивача за останні 2 календарні місяці роботи, що передують дню звільнення * 173 робочих днів період затримки розрахунку при звільненні) у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.

У даному випадку відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, мають бути враховані висновки щодо застосування ст. 117 КЗпП України, викладені в постанові ВП ВС від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, відповідно до якої суд зменшує розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, враховуючи розмір простроченої заборгованості роботодавця, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільнені майнових втрат працівника, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Вказана правова позиція була сформульована при аналогічних обставинах справи, пов`язаних з розглядом трудового спору про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, який врегульований ст. 117 КЗпП України, що свідчить про релевантність за обставинами справи, яка наразі розглядається судом апеляційної інстанції. Той факт, що у даній справі відповідач, на відміну від справи, яка розглядалася касаційним судом, не перебуває у стані ліквідації, вказаного висновку не спростовує, оскільки ці обставини у даному випадку не є суттєвими у розумінні норми ч. 4 ст. 263 ЦПК України, де визначальними є зміст спору, який ґрунтується на одних нормах права. Касаційним судом була сформульована правова позиція щодо необхідності застосування принципу пропорційності у спорах, які виникли з передбачених ст. 117 КЗпП України, що є визначальним для визначення аналогічного характеру спору та для її застосування.

За змістом статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК) загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У трудових відносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи права відповідно до частини третьої статті 13 ЦК, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Відшкодування, яке сплачується за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП не відповідає ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану роботу, а за затримку розрахунків при звільненні. Тому відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа № 761/9584/15-ц , у пункті 87 прописано, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду доходить до висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП.

При цьому, зменшення суми відшкодування залежить від розміру недоплаченої роботодавцем суми. Істотним є період затримки (прострочення) невиплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

Велика Палата у зазначеній вище постанові зазначає, що враховувати необхідно ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. (п.п.91; 91п.1,2,3,4 постанови).

Згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тому, з урахуванням розміру простроченої заборгованості роботодавця, ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільнені майнових втрат позивача, наявності у відповідача певних утруднень для виплати заборгованості, пов`язаних із обов`язками сплатити борг за іншими зобов`язаннями, у тому числі за аналогічними вимогами, а також, що станом на 29.10.2020 заборгованість по заробітній плати фактично виплачена, суд з урахуванням вказаного принципу пропорційності, а також загального принципу цивільного законодавства - справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) вважає за необхідне зменшити розмір передбаченої ст. 117 КЗпП України відповідальності за затримку розрахунку при звільненні до 36707,11 грн.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно зі статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Пунктом 1 вказаного Порядку передбачено, що дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до пункту 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих ці за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Період часу, за який здійснюються розрахунки: з жовтня 2019 року (наступний за місяцем в якому утворилася заборгованість по заробітній платі) по вересень 2020 року (попередній місяць до місяця, в якому виплачена заборгованість).

Індекси споживчих цін (ІСЦ) опубліковані на офіційному сайті Державної служби статистики України.

За період з жовтня 2019 року по вересень 2020 року місячні індекси (поділені на 100) відповідно до офіційного сайту Державної служби статистики України такі: жовтень 2019 року - 1,007; листопад 2019 року - 1,001; грудень 2019 року- 0,998; січень 2020 року - 1,002; лютий 2020 року - 0,997; березень 2020 року - 1,008; квітень 2020 року - 1,008; травень 2020 року - 1,003; червень 2020 року - 1,002; липень 2020 року - 0,994; серпень 2020 року - 0,998; вересень 2020 року - 1,005.

Суд погоджується з наданим стороною позивача розрахунком компенсації втрати частини грошових доходів за порушення термінів виплати за період з жовтня 2019 по вересень 2020, розмір якої становить 893 грн. 69 коп.

При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. (а.с.30).

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судових витрат та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Стороною позивача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу було надано: копію договору-доручення про надання правничої допомоги від 17.08.2020; копія додатку до договору про надання правової допомоги від 29.10.2020, укладених між адвокатом Бірючинським Е.О. та ОСОБА_1 , за якими сторони визначили розмір гонорару у сумі 7000,00 грн.; копія квитанції до прибуткового касового ордера № 29/10 від 29.10.2020, видана адвокатом Бірючинським Е.О. про прийняття від ОСОБА_1 7000,00 грн.; розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу; копія акту про прийняття-передачу наданих послуг від 24.11.2020 (а.с.18-23).

Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 7840 грн. 80 коп., з яких витрати по оплаті судового збору - 840 грн. 80 коп.; витрати на правничу допомогу - 7000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4,5,10-13,76-81,84, 89, 141, 247 ч.2, 264-265, 274-279 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «СКБ Укрелектромаш», код ЄДРПОУ № 23752688, розташованого за адресою: 61001 м. Харків, вул. Іскринська, 37, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , середній заробіток за час затримки проведення розрахунку за період з 19.02.2020 по 29.10.2020, у розмірі 36707 (тридцять шість тисяч сімсот сім) грн. 11 коп., з утриманням із вказаної суми відповідних податків та інших обов`язкових платежів; компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з жовтня 2019 по вересень 2020 у розмірі 893 (вісімсот дев`яносто три) грн. 69 коп., понесені судові витрати у розмірі 7840 (сім тисяч вісімсот сорок) грн. 80 коп., з яких витрати по оплаті судового збору - 840 грн. 80 коп.; витрати на правничу допомогу - 7000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Т.В. Поліщук