КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1651/2021
справа №363/1683/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретарів судового засідання Голопапи Д.І., Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_14 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 вересня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Котлярової І.Ю.

у справі за заявою ОСОБА_14 , заінтересовані особи: Чотирнадцята Київська державна нотаріальна контора, Подільська районна в місті Києві державна адміністрація про встановлення факту, що має юридичне значення,-

встановив:

В квітні 2019 року ОСОБА_14 звернулась до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання із ОСОБА_2 однією сім`єю понад п`ять років, а саме з листопада 2005 року по листопад 2017 року.

Заяву обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у ДТП загинув ОСОБА_2 , який приходився їй дядьком (чоловік рідної тітки по лінії матері). На час смерті ОСОБА_2 його дружина померла, дітей в них не було. ОСОБА_2 на праві власності належать два приватні будинки.

Про обставини проживання однією сім`єю вказує на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , дружина ОСОБА_2 . За місяць до її смерті ОСОБА_2 потрапив у ДТП, в якому отримав тілесні ушкодження, у зв`язку із чим потребував постійної допомоги сторонніх осіб (не міг ходити, погіршився зір).

Враховуючи міцні сімейні стосунки та необхідність догляду за похилим і хворим родичем, ОСОБА_14 переїхала до нього в приватний будинок АДРЕСА_1 , де допомагала по господарству, купувала продукти, готувала їжу, придбавала необхідні ліки.

Такі відносини тривали протягом 12 років до дня його смерті.

Беручи до уваги відсутність спадкоємців, звернулася до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, при цьому встановлення факту необхідно для підтвердження права на прийняття спадщини у четвертій черзі спадкоємців.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16 вересня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_14 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, заяву задовольнити.

Посилається на те, що висновки суду про дослідження обставин і перебування її у шлюбі з іншою особою не відповідають обставинам справи, оскільки шлюб розірвано, про що на свідоцтві про шлюб проставлено відповідний штамп. Проте, відмовляючи у задоволенні заяви, суд зосередився виключно навколо цих обставин.

Зазначає, що розглядаючи заяву про встановлення факту, суд керувався постановами пленуму Верховного Суду України, які застосовуються до вирішенні справ у позовному провадженні.

Вказує, що суд допустив до участі у судовому засіданні ОСОБА_4 , який не є учасником цієї справи, дав йому можливість виступити в судовому засіданні, потім суд розпочав збирання доказів про наявність у спадкодавця родичів.

Зазначає про порушення судом оцінки доказів, зокрема показань свідків, невірне їх відображення в протоколі судового засідання та в рішенні, неврахування відповідних документарних доказів.

Посилання суду на ненадання квитанції на придбання ліків та інших товарів вважає безпідставними, оскільки такі розрахункові документи не містять інформації про особу покупця.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_14 доводи апеляційної скарги підтримала та просила скаргу задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення скаржника ОСОБА_14 , розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що надані заявником письмові докази та дані показів свідків не є достатніми для підтвердження проживання осіб однією сім`єю в розумінні статті 3 СК України. Суд зазначив, що заявником не надано доказів на підтвердження наявності спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Щодо інформації, зазначеної у виданій Демидівською сільською радою довідці, суд вказав, що вона не містить даних про те, з яких саме джерел виходила сільська рада при їх виданні.

Установлено, що відповідно до даних свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 16 листопада 2017 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 73 роки, про що Книзі реєстрації смертей зроблено запис №416.

Згідно акта від 13 квітня 2018 року, складеного депутатом Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області Солошенко В.Ф. та підпис, якого засвідчено сільським головою Дідок В.О., зазначено, що ОСОБА_2 у господарюванні та обслуговуванні будинку і присадибної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , постійно допомагала родичка, мешканка села, ОСОБА_14 , понад десять років.

Відповідно до даних довідки, виданої Виконавчим комітетом Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 18 квітня 2018 року №385, ОСОБА_14 проживала та вела сумісне господарство разом з ОСОБА_2 з листопада 2005 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно реєстраційного посвідчення № НОМЕР_2 , виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору-купівлі продажу житлового будинку від 20 листопада 2009 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л.С., зареєстрованого в реєстрі за №2445, належить житловий будинок в АДРЕСА_2 .

26 березня 2018 року ОСОБА_14 звернулась із заявою про прийняття спадщини до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори з метою прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2 .

З матеріалів справи також убачається, що згідно даних свідоцтва про укладення шлюбу, складеного відділом ЗАЦС Мінського району (а.с.11) 15 грудня 1990 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено шлюб. Після укладення шлюбу прізвища не змінювались.

Відповідно до даних довідки про народження №85 (а.с.85), що видана на території Російської Федерації, у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 народилась ОСОБА_7 .

Батьками заявниці є ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (до шлюбу " ОСОБА_10 " (свідоцтво про шлюб а.с.13), що убачається із даних свідоцтва про народження, вчиненого у м.Хабаровськ (а.с.19).

13 вересня 1952 року заявниця уклала шлюб з ОСОБА_1 та змінила прізвище на " ОСОБА_14 ", що убачається з даних свідоцтво про шлюб, виданого Демидівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області (а.с.20). Свідоцтво містить штамп від 23 березня 1993 року про розірвання шлюбу.

Отже висновки суду першої інстанції про перебування заявниці у зареєстрованому шлюбі є помилкові, спростовуються даними свідоцтва про шлюб, що містить відмітку про розірвання шлюбу, проте зазначене не призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Згідно статті 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

В контексті статті 1264 ЦК України сім`ю слід розглядати в тому визначенні, яке надається у статті 3 СК України, тобто сім`ю можуть складати особи, які зближені, дотримуються принципів побудови сімейних відносин без юридично визначеного ступеню споріднення (чоловік, усиновлений, дочка тощо).

Окрім того, навіть можливість перебування заявника у зареєстрованому шлюбі не є перешкодою уважатися членом сім`ї іншої особи, оскільки зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі, проте не поширюється щодо осіб, які проживали однією сім`єю із спадкодавцем на інших засадах ніж фактичні шлюбні відносини.

При вирішенні заяви про встановлення факту проживання особи із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

До спадкоємців четвертої черги можуть належати не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю із спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків.

Статтею 76 ЦПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування

Наданий заявником Акт від 13 квітня 2018 року, складений депутатом Деміївської сільської ради Солошенко В.Ф., може свідчити лише про надання допомоги ОСОБА_2 , проте не містить даних, які б підтверджували факт сімейних стосунків.

Щодо інформації, зазначеної у виданій в квітні 2018 року Демидівською сільською радою довідці, суд першої інстанції вірно вказав, що така не містить даних про джерела отримання такої інформації, зокрема щодо ведення особами сумісного господарства протягом з листопада 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_3. Отже дані такої довідки не відповідають критеріям достовірності та не мають доказового навантаження при розгляді цієї справи.

Дані показів допитаних в судовому засіданні свідків не підтверджують обставин проживання скаржника з особою, яка померла, однією сім`єю та не вказують на обставини, які б давали підстави для висновку про наявність сімейних стосунків.

Аргументи скаржника щодо неправильного відображення в рішенні суду показів свідків відхиляються апеляційним судом, оскільки апеляційна скарга не містить конкретних даних про покази яких свідків та в якій частині викладено невірно та як це вплинуло на вирішення справи.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин, які свідчать про проживання скаржника з особою, яка померла, однією сім`єю щонайменше п`ять років, при цьому обставини щодо надання допомоги померлому не підтверджують факт наявності між ними відносин, притаманних сім`ї. Відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні заяви.

Доводи скаржника в частині допуску до участі в судовому засіданні ОСОБА_4 відхиляються судом, оскільки з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_13 подано до суду заяву про їх залучення до участі у цій справі в якості третіх осіб, проте ухвалою суду від 11 червня 2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, у задоволенні цієї заяви відмовлено та вказані особи не були учасниками справи.

Аргументи скаржника щодо посилання суду на постанову Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року №7 відхиляються судом, оскільки само по собі цитування судом пункту 21 цієї постанови, яка є роз`ясненням з питань застосування законодавства, не призвело до ухвалення помилкового рішення, а отже не є підставою для скасування такого рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_14 залишити без задоволення, а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 вересня 2020 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова