Провадження № 2/761/3749/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мальцев Д.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної академії статистики, обліку і аудиту про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Національної академії статистики, обліку і аудиту (далі - відповідач), відповідно до якого просив:

1. Зобов`язати керівництво Національній академії статистики, обліку і аудиту поновити мене на роботі на посаді доцента кафедри бухгалтерського обліку та оподаткування.

2. Стягнути з Національній академії статистики, обліку і аудиту на мою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 вересня 2020 року до дня поновлення на роботі.

3. Стягнути з Національній академії статистики, обліку і аудиту на мою користь вихідну допомогу в розмірі середньомісячного окладу 5 530 грн. 00 коп. (П`ять тисяч п`ятсот тридцять гривень 00 копійок).

4. Стягнути з Національній академії статистики, обліку і аудиту на мою користь матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі середньомісячного окладу 5 530 грн. 00 коп. (П`ять тисяч п`ятсот тридцять гривень 00 копійок).

5. Стягнути з Національній академії статистики, обліку і аудиту на мою користь моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. 00 коп. (П`ятдесят тисяч гривень 00 копійок).

6. Врахувати ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що я як особа з інвалідністю ( 2-га група) звільнений від сплати судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в Національній академії статистики, обліку і аудиту працював по сумісництву з 01 вересня 2003 року, а з 01 вересня 2005 року на постійній основі. Наказом № 110-к від 28 серпня 2020 року був звільнений з посади доцента кафедри бухгалтерського обліку та оподаткування на підставі п.2 ст.36 КЗпП із закінченням строку контракту.

15 січня 2018 року між ним і ректором Національної академії статистики, обліку та аудиту був укладений черговий контракт, як з науково-педагогічним працівником на визначений термін до 31 серпня 2019 року. Цей контракт був продовжений додатковою угодою від 30 серпня 2019 року ще на рік.

Відповідно до статті 39-1 трудові договори, що були переукладені один чи кілька разів, вважаються укладеними на невизначений строк.

Позивач стверджує, що через незаконне звільнення йому відповідачем завдано моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 50 000,00 грн.

01.10.2020 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцевим Д.О. позовну заяву залишено без руху та наданий строк позивачу на усунення недоліків.

29.12.2020 року на адресу суду надійшла від позивача уточнена позовна заява, в якій він просив:

1. Зобов`язати керівництво Національній академії статистики, обліку і аудиту, поновити мене на роботі на посаді доцента кафедри бухгалтерського обліку та оподаткування.

3. Стягнути з Національній академії статистики, обліку і аудиту, на користь ОСОБА_1 заробіток за час затримки в розрахунку, який на момент звернення до суду становить 22 319,04 грн. (Двадцять дві тисячі триста дев`ятнадцять гривень 04 копійки).

4. Стягнути з Національній академії статистики, обліку і аудиту, на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення під час основної відпустки 5 579,76 грн. (П`ять тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять гривень 76 копійок).

5. Стягнути з Національній академії статистики, обліку і аудиту, на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні 5 579,76 грн. (П`ять тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять гривень 76 копійок).

6. Стягнути з Національній академії статистики, обліку і аудиту на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. 00 коп. (П`ятдесят тисяч гривень 00 копійок).

04.01.2021 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцевим Д.О. справу прийнято до свого провадження, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачам було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

13.07.2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив із викладенням заперечень.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 247 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідних клопотань до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступних висновків.

Щодо вимоги про поновлення позивача на роботі на посаді доцента кафедри бухгалтерського обліку та оподаткування.

Судом встановлено, що згідно контракту від 15 січня 2018 року укладеного між ОСОБА_1 та Національною академією статистики, обліку та аудиту позивача було прийнято на посаду доцента кафедри обліку та оподаткування по 31 серпня 2019 року.

Додатковою угодою №1 від 30 серпня 2019 року строк дії контакту було продовжено по 31 серпня 2020 року.

Відповідно до п 4.7. Контракту, за два місяці до закінчення строку чинності контракту він може бути за згодою сторін продовжений або укладений на новий строк відповідно до діючого законодавства. Якщо у цей термін відповідних письмових пропозицій не надійшло від жодної зі сторін, контракт вважається таким, що припинив свою дію у зв`язку з його повним виконанням.

Листом № 467/3 від 19.06.2020 року позивача було офіційно попереджено за два місяці про припинення з ним контракту відповідно до п.4.3.2. та 4.7. контракту з 31.08.2020 року.

Контракт між позивачем та відповідачем є строковим трудовим договором укладеним на певний строк.

Відповідно до ч.2 ст. 39-1 КЗпП трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою ст.23 КЗпП, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Частиною першою статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, згідно з якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч.2 ст. 23 КЗпП трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника, та в інших випадках передбачених законодавством.

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови ' матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна з сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин.

Відповідно до п. 11 статті 55 Закону України «Про вищу освіту» з науково-педагогічними працівниками укладається трудовий договір (контракт).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку дії контракту. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963 «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково- педагогічних працівників» посада доцента відноситься до посад науково- педагогічних працівників.

Отже, виходячи з особливостей зазначеної форми договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, при укладенні контракту закон надав право сторонам встановлювати їхні права, обов`язки та додаткові підстави розірвання договору.

Згідно з частиною другою статті 39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Переукладання строкового трудового договору (контракту) чи продовження строку його чинності у випадках, що підпадають під частину другу статті 23 КЗпП України, не передбачає набуття трудовим договором характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк, а відтак посилання позивача на те, що у зв`язку із продовженням трудових відносин шляхом укладення додаткової угоди, трудовий договір набув ознак безстроковості згідно з вимогами частини другої статті 39-1 КЗпП України є необгрунтованими, оскільки укладення контракту на певний строк, з урахуванням частини третьої статті 21 КЗпП України, регулюється частиною другою статті 23 КЗпП України, що виключає при продовженні строку його дії застосування частини другої статті 39-1 КЗпП України.

Такої ж позиції дотримується і Верховний Суд у Постанові від 26 лютого 2020 року по справі № 607/2144/19 провадження № 61-16794св19.

Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці (п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992)

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 7 своєї постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року, при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

Отже, аналіз вищенаведених положень законодавства дає підстави вважати, що припиненням строку дії трудового договору може бути як зазначена дата закінчення договору, так і настання чітко зазначеної події відповідно до договору.

Відтак вимога позивача про поновлення його на посаді доцента кафедри бухгалтерського обліку та оподаткування є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заробітку за час затримки розрахунку у сумі 22 319,04 грн. та виплату вихідної допомоги при звільненні.

У своїй позовній заяві позивач зазначає, що при звільненні за пунктом 1 статті 40 КЗпПУ йому надаються гарантії, компенсації та пільги, передбачені статтею 44 КЗпПУ в розмірі середньомісячного заробітку у сумі 5 579 грн.76 коп., а загальна сума за чотири місяці становить 22 319,04 грн. та виплати вихідної допомоги при звільненні у сумі 5 579 грн.76 коп.

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається Законами України.

Відповідно до п. 11 статті 55 Закону України «Про вищу освіту» з науково-педагогічними працівниками укладається трудовий договір (контракт).

Чинним трудовим законодавством України не передбачено обов`язку власника повідомляти працівника про закінчення дії строкового трудового контракту.

Закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна з сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин.

Таким чином, внаслідок припинення трудових правовідносин з позивачем відповідно до п.2.ст.36 КЗпПУ, у зв`язку із закінченням строку дії контракту, відсутні підстави для застосування до даних правовідносин статей 40, 42 та 44 КЗпПУ.

Відтак вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача заробітку за час затримки розрахунку у сумі 22 319,04 грн. та виплату вихідної допомоги при звільненні є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної допомоги на оздоровлення під час основної відпустки у сумі 5 579,76 грн.

У своїй позовній заяві позивач вказує, що відповідно до Колективного договору працівники Академії повинні отримувати матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі середньомісячного заробітку-5 579 грн.76 коп. Також він зазначає, що дані кошти виплачені не були.

Керуючись статтею 57 Закону України «Про освіту» держава гарантує науково-педагогічним працівникам виплату допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу ( ставки заробітної плати).

Відповідно до довідки відповідача № 450 від 12.07.2021 року позивач перебував на посаді доцента кафедри обліку та оподаткування на 0,5 ставки. Посадовий оклад позивача становив 3285 грн. 00 коп. на місяць. Таким чином допомога на оздоровлення була виплачена позивачу у розмірі 3285 грн. 00 коп., у відповідності до чинного законодавства, що підтверджується довідкою відповідача № 451 від 12.07.2021 року.

Відтак вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної допомоги на оздоровлення під час основної відпустки у сумі 5 579,76 грн. є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.00 коп.

У позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. обґрунтовуючи її тим, що він, як звільнений викладач вищого навчального закладу напередодні навчального року влаштуватись на нову роботу не має можливості найближчих 10 місяців (позаяк плани навчальних навантажень затверджуються задовго до початку нового навчального року). Цим самим, як вважає позивач, були порушені його законні права, що призвело до моральних страждань, які потребуватимуть лікувально-оздоровчих заходів у спеціалізованих санаторіях, а втрата нормальних життєвих зв`язків вимагатиме додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.76 ЦПКУ доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 80 ЦПКУ передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 81 ЦПКУ Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно- правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В той же час в матеріалах справи відсутні будь які докази, що підтверджують заподіяння позивачу моральних страждань, які потребуватимуть лікувально-оздоровчих заходів у спеціалізованих санаторіях, а також докази, які підтверджують втрату нормальних життєвих зв`язків вимагатиме додаткових зусиль для організації свого життя.

Більш того, в матеріалах справи відсутні взагалі будь-які докази, що підтверджують вину відповідача - Національної академії статистики, обліку та аудиту, так як звільнення позивача відбулося у законний спосіб, матеріальна допомога на оздоровлення була виплачена відповідно до чинного законодавства та у повному обсязі, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи та доказами наданими відповідачем.

Відтак вимога позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.00 коп. є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Положеннями ч. 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Національної академії статистики, обліку і аудиту про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: