Справа № 276/1409/20
Провадження по справі №2/276/39/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2021 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Збаражського А.М., за участю:

секретаря судового засідання Ігнатенко О.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

представника третьої особи Семеній О.І.,

третьої особи ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дітей, призначення опікуна та стягнення аліментів, за участі третіх осіб: органу опіки та піклування виконавчого комітету Хорошівської селищної ради, ОСОБА_5 , -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; призначити її опікуном ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначити місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 ; стягувати з відповідача аліменти на користь позивача на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_6 у розмірі ј частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідач є її невісткою. З її сином, ОСОБА_5 , відповідач проживала в незареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_3 в них народилася дитина - ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_3 народилася дитина - ОСОБА_6 , батьком якого є ОСОБА_8 .

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 тривалий час проживають разом з позивачем та її сином за адресою: АДРЕСА_1 . Для належного розвитку дітей позивачем та її сином ОСОБА_5 створені відповідні умови, діти забезпечені для проживання окремим ліжком, харчуванням, одягом та ін.

Відповіда фактично самоусунулась від виконання своїх батьківський обов`язків та проживає в іншому місці, не з`являється по місцю проживання дітей, жодної матеріальної допомоги їм не надає. Не цікавиться здоров`ям дітей, їх фізичним, духовним і моральним розвитком. Діти знаходяться на повному утриманні позивача та її сина. Така поведінка відповідача негативно впливає на виховання дітей, шкодить їх інтересам.

На переконання позивача, наявні всі підстави для задоволення позовних вимог, так як в даному випадку це буде відповідати інтересам малолітніх дітей. Крім того, органом опіки та піклування виконавчого комітету Хорошівської селищної ради від 19.08.2020 року підготовлено висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно її дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Ухвалою судді від 15 березня 2021 року відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено по справі підготовче судове засідання, встановлено відповідачу строк для подання відзиву.

26 травня 2021 року ухвалою суду прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третіх осіб: органу опіки та піклування виконавчого комітету Хорошівської селищної ради та ОСОБА_5 , про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дітей, призначення опікуна та стягнення аліментів; відкладено підготовче засідання у цивільній справі, встановлено відповідачу строк для подання відзиву.

Ухвалою суду від 09.08.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити з підстав, наведених в позовній заяві. Позивач зазначила, що 06.06.2020 ОСОБА_3 сама віддала дітей їй влітку, сказала, що хоче відпочити. Протягом року приходила всього 3 рази, допомогу не надає, не цікавиться ними, їхнім розвитком, станом здоров`я, вихованням не займається.

Відповідач в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що хоче бачити дітей, приймати участь у їхньому житті. Зазначила, що раніше вживала алкоголь, однак зараз взагалі не вживає спиртних напоїв та веде нормальний спосіб життя. Не має змоги в повному обсязі матеріально забезпечувати дітей, оскільки не працює, в цьому році в неї народилася ще одна дитина, за якою вона доглядає. До неї приходив батько ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , та вони усно домовились, щоб діти проживали, то в неї, то в нього. В подальшому, коли діти проживали у позивача та її сина ОСОБА_5 , останній їй сказав, що вона більше не побачить дітей. Позивачка та її син не показували їй дітей, коли вона намагалась їх побачити. На даний час вона приходить до дітей та спілкується з ними, проживає в будинку співмешканця по сусідству з позивачем, в будинку є три кімнати, створені належні умови для проживання дітей, а також має намір забрати дітей до себе.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи відповідача, наголосивши що позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно її малолітніх дітей суперечитиме інтересам останніх. Позбавлення батьківських прав є виключним заходом, де є загроза життю та здоров`ю дитини. Протягом останніх пів року відповідач відвідує дітей, до адміністративної відповідальності не притягувалась за ухилення від виконання батьківських обов`язків, не перебуває на обліку в лікаря нарколога чи психіатра. Дітей не залишала без догляду, тим більше в небезпечному для життя стані. Водночас, дітей лишала під наглядом ОСОБА_5 та позивача, які доглядають за ними. Умисно не ухилялася від виконання батьківських обов`язків. Також представник зазначив, що належним способом захисту буде не позбавлення батьківських прав відповідача, а визначення місця проживання дітей. На переконання представника, ОСОБА_1 не є належним позивачем щодо вимог відносно дитини ОСОБА_7 .

Представник третьої особи, служби у справах дітей Хорошівської селищної ради, в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, зазначивши, що відповідач з 2017 року перебуває на обліку служби, оскільки ухилялась від виконання батьківських обов`язків. ОСОБА_3 то виправляється та виконує свої батьківські обов`язки, то знову на тривалий період починає зловживати спиртними напоями, вести аморальний спосіб життя та припиняє піклуватись про своїх дітей. На даний час відповідач намагається виправитись, побут у неї налаштований, в будинку тепло та чисто. Однак, як довго протримається такий стан речей сказати важко.

Третя особа, ОСОБА_5 , суду пояснив, що після припинення стосунків з відповідачкою, діти проживають з ним та його матір`ю. Відповідач не вживала заходів щодо проживання дітей з нею. На даний час, відповідач протягом останніх пів року періодично приходить до дітей та спілкується з ними. Чому залишила дітей відразу після припинення з ним стосунків у відповідачки він не з`ясовував. Пояснити чому саме мати хоче бути опікуном ОСОБА_6 він не може.

Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши докази у справі, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 28.08.2019 року Хорошівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.сп.5).

Також, відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 03.11.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Володарсько-Волинського районного управління юстиції у Житомирській області, ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_6 (а.сп.6).

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов проживання №136 від 01.07.2020 року за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено: в будинку перебувають невідомі чоловіки, подруги у нетверезому стані. ОСОБА_3 , з огляду на поведінку, була п`яна, дітей вдома не було, протягом 2 тижнів діти перебувають у гр. ОСОБА_1 агресивна до членів комісії, вживала нецензурну лайку (а.сп.15).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання №150 від 27.07.2020 року за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено: в будинку брудно. ОСОБА_3 з огляду на поведінку була в нетверезому стані. Дітей вдома не було. Діти знаходяться в баби, ОСОБА_1 , майже 2 місяці. Мати отримує державні виплати на дітей та витрачає їх не за призначенням (а.сп.16).

Згідно з довідкою виконкому Хорошівської селищної ради Хорошівського району Житомирської області №999-1 від 04.08.2020 року, разом з ОСОБА_1 , 1967 р., проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.сп.8).

Згідно з довідкою виконкому Хорошівської селищної ради Хорошівського району Житомирської області №1211-1 від 09.09.2020 року, разом з ОСОБА_1 , 1967 р., проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , малолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.сп.9).

Рішенням виконавчого комітету Хорошівської селищної ради № 136 від 19.08.2020 року, вирішено: вважати за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітніх дітей: ОСОБА_6 , 2015 року народження та ОСОБА_7 , 2019 року народження; затверджено висновок щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до своїх малолітніх дітей (а.сп.12).

Відповідно до висновку щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_3 (1994р.н.) із малолітніми дітьми: ОСОБА_6 , (2015 р.н.); ОСОБА_7 , (2019 р.н.). Родина ОСОБА_13 перебуває на обліку дітей/сімей, які опинилися у складних життєвих обставинах. Протягом квітня, травня сімейні стосунки ОСОБА_13 та співмешканця ОСОБА_5 завершилися. ОСОБА_15 почала систематично зловживати спиртними напоями та забувати про потреби дітей. До служби у справах дітей звернувся лікар педіатр із скаргою про те, що ОСОБА_16 не проводить необхідні медичні обстеження дитині до року, відсутні щеплення відповідно до графіку, маленька ОСОБА_9 має сердечні захворювання, за якими потрібно слідкувати. Також, надійшла скарга від свекрухи ОСОБА_15 , ОСОБА_1 , що мати забирає доньку від батька, ОСОБА_5 , часто у нетверезому стані. На даний час діти проживають у ОСОБА_1 (вже два місяці), яка доглядає за ними, купує все необхідне. ОСОБА_3 життям дітей не цікавиться, зловживає спиртними напоями. На зауваження та рекомендації спеціалістів щодо формування відповідального батьківства, ведення здорового способу життя ОСОБА_15 не реагує.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що вона є сусідкою позивача. Двоє дітей проживає з позивачем з червня 2020 року, діти під наглядом, одягом та всім необхідним забезпечені. На даний час відповідача трохи змінилась, влітку почала відвідувати дітей та грати з ними, купувати фрукти та солодощі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснила, що в червні 2020 року діти почали проживати з бабусею, тобто з позивачем. Протягом року ОСОБА_15 до дітей не з`являлась та не цікавилась ними. Однак, на даний час почала відвідувати дітей. Наразі ОСОБА_15 алкоголь не вживає, в неї народилась дитина, але може зірватись і знов почати вживати спиртні напої.

Також в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 надала показання, пояснивши що ОСОБА_3 зловживала алкоголем, було так, що пропадала на три тижні, дітей залишала у позивача. В червні дітей віддала ОСОБА_1 , протягом року не навідувалась до них, однак, як розпочався судовий розгляд даної справи, то трохи почала приходити. Жодних перешкод у відвідуванні дітей з боку позивача не чинилось. Коли робили операцію ОСОБА_9 , то мати не цікавилась її станом здоров`я. Особисто бачила, що відповідач проходила біля дітей по вулиці і не звертала на них увагу. Вважає, що мати не заслуговує своїх дітей. Водночас, позивач дітей забезпечила всім необхідним, вона старається для них, виховує, доглядає.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 08.11.2021 року за адресою: АДРЕСА_2 , на момент відвідування продукти харчування були наявні, ведеться підсобне господарство (кролі, кури); мати ( ОСОБА_3 ) перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, дитина забезпечена окремим спальним місцем, одягом, знаходиться на грудному вигодовуванні. Матеріальний стан родини незадовільний, державні соціальні виплати на дитину оформлено, але ще не отримували; дохід родини - заробітна плата батька (мінімальна, з якої відраховуються аліменти на дітей від попередніх шлюбів). Надано рекомендації щодо поліпшення житлово-побутових умов (а.сп.63).

Спірні правовідносини регулюються нормами матеріального права визначені, зокрема, Сімейним кодексом України.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов`язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.

З аналізу вказаної статті, суд вважає, що зазначені підстави є вичерпними та позбавлення батьківських прав є правом, а не обов`язком суду.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько (мати) ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Крім того, Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п. 54).

Разом з тим Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими («Мамчур проти України», № 10383/09 від 16 липня 2015 року, п. 100).

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п.п. 57-58).

У п.п. 47-49 справи «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Крім того, у даному рішенні Судом звернуто увагу, що при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

У ч. 6 ст. 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд вважає, що висновок виконавчого комітету Хорошівської селищної ради, як органу опіки і піклування, щодо доцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав зроблений без належного з`ясування всіх обставин, які мають значення при вирішенні питання про позбавлення відповідача батьківських прав, є недостатньо обґрунтованим та не містить достатні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно її дітей.

Як вбачається з висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, у ньому не наведено беззаперечних підстав та аргументів, які б вказували на необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, а також, він не містить висновку про те, чи відповідає такий крайній захід інтересам дитини та яким чином позбавлення відповідача батьківських прав захистить інтереси дитини.

Тобто, зазначений висновок не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Крім того, вищевказаний висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду.

Також, судом враховано, що відповідач не лише заперечила проти позбавлення її батьківських прав, але й вжила заходів щодо недопущення та попередження позбавлення її права на материнство: звернулась за правовою допомогою до центру надання безоплатної вторинної правової допомоги, припинила вживати алкогольні напої, налагодила побут, регулярно відвідує дітей, грає з ними, спілкується, в судовому засіданні заявила про намір забрати дітей до себе.

Таким чином, при розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки та негативно впливати на дітей, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем та її представником не доведено, що поведінка відповідача відносно її дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг складних життєвих обставин, які склалися навколо неї: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дітей, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Також, ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей порушить інтереси самих дітей.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому необхідно відмовити у задоволенні позовної вимоги.

Також не підлягає задоволенню вимога позивача про призначення її опікуном ОСОБА_6 , оскільки відповідно до положень ст. 243 Сімейного кодексу України та ст. 60 Цивільного кодексу України опіка встановлюється над дітьми, позбавленими батьківського піклування.

Крім того, на даний час відсутні підстави для визначення місця проживання ОСОБА_6 разом з ОСОБА_1 , оскільки за ч.1 ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Позивач не є опікуном малолітнього ОСОБА_6 та не перебуває з ним в родинних відносинах, ОСОБА_3 не позбавлено батьківських прав, а щодо батька дитини взагалі відсутні будь які відомості відносно його участі у вихованні та утриманні ОСОБА_6 .

Що стосується вимоги про стягнення аліментів на користь позивача для утримання ОСОБА_6 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Згідно з пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення

аліментів на дитину.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

З огляду на те, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_6 та призначення йому опікуна, а позивач не є законним представником цієї дитини, тому на даний час відсутні підстави для задоволення позову про стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 . Також суд враховує, що відповідач ОСОБА_3 в судовому засідання повідомила про те, що має намір забрати дітей до себе та утримувати їх.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись статтями 4,11, 12, 13, 136, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дітей, призначення опікуна та стягнення аліментів, за участі третіх осіб: органу опіки та піклування виконавчого комітету Хорошівської селищної ради, ОСОБА_5 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа: ОСОБА_5 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Хорошівської селищної ради, місце знаходження: вул.Героїв України, 13, смт Хорошів, Хорошівського району Житомирської області; .

Повний текст рішення складено 21.12.2021 року.

Суддя А.М. Збаражський