Ухвала

22 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 490/12243/16-ц

провадження № 61-20600ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 лютого 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про виділення в натурі частки зі спільної часткової власності та встановлення порядку користування землею,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 лютого

2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Виділено в натурі в приватну власність ОСОБА_2 29/100 часток житлового будинку з господарськими та побутовими будовами та спорудами на АДРЕСА_1 , за першим варіантом Висновку № 125-095 судової будівельно-технічної експертизи судового експерта Лесків С. А. від 15 березня 2018 року у складі: у житловому будинку літера «А-1» коридор 2-1, площею 5,8 кв. м., житлову кімнату 2-2, площею

19,9 кв. м., що складає загальну площу 25,7 кв. м., та підвал приміщення 1-1 (літера Апд) площею 81,5 кв. м., а також надвірні господарські будівлі 29/100 частин № 9,11,12,13 огорожі та 29/100 частин № І,ІІ - замощення. Розподіл горищного простору за наданим варіантом поділу спірного житлового будинку виконується співвісне стінам, які розділяють будинок на дві частини перекриття та покрівлі для можливості його обслуговування та ремонту.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 , за другим варіантом Висновку № 125-095 судової земельно-технічної експертизи судового експерта Лесків С. А. від 15 березня

2018 року, з наступним відхиленням:

- виділено у користування ОСОБА_2 частину земельної ділянки, площею 111,18 кв. м., з яких під будівлями 32,55 кв. м., під індивідуальною землею 78,63 кв. м., в тому числі 2,75 кв. м. та 4,3 кв. м. у загальному користуванні

з ОСОБА_1 , ділянка загального користування між всіма співвласниками 64,95 кв. м. Вказана частина земельної ділянки розташована вздовж правої бокової частини земельної ділянки, яка примикає до задньої торцевої стіни житлового будинку літера «А-1», розмірами 4,3х17,43 м, площею 74,88 кв. м., при цьому ділянка площею 1,0х4,3 м, площею 4,3 кв. м., яка безпосередньо примикає до задньої торцевої стіни житлового будинку літера «А-1» залишається у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 для обслуговування стіни житлового будинку та приямку підвалу. Для проходу до виділеної частини земельної ділянки прохід між спорудами літера «И»-сарай та навісом літера «Ю», розміром 5,5х1,0 м, площею 5,5 кв. м. виділяється в загальне користування з співвласником ОСОБА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 лютого

2021 року в частині визначення порядку користування земельною ділянкою змінено.

Визначено порядок користування ОСОБА_2 земельною ділянкою на АДРЕСА_1 за третім варіантом висновку судової земельно-технічної експертизи № 21-343 від 01 жовтня 2021 року.

Виділено в користування ОСОБА_2 : окрему частину земельної ділянки площею 81 кв. м, у загальному користуванні з ОСОБА_1 під забудовою житлового будинку літ. А та для проходу до окремої частини ділянки земельну ділянку площею 119 кв. м, у загальному користуванні з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 земельну ділянку площею 71 кв. м.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

16 грудня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 лютого 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року (надійшла до суду 20 грудня 2021 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про відмову

у задоволенні позову в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження

з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, у касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанційнорм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 лютого 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць