Дата документу 23.02.2021 Справа № 331/225/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 331/225/19

Провадження №22-ц/807/849/21

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 26 листопада 2020 року, повний текст якого складено 02 грудня 2020 року, в складі судді Жукової О.Є., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Нароха Ольга Василівна, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Туріченко Оксана Миколаївна про захист прав споживача, розірвання кредитного договору та визнання іпотеки припиненою,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який уточнила у вересні 2020 року, до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М., про захист прав споживача, розірвання кредитного договору та визнання іпотеки припиненою.

В обґрунтування позову, з урахуванням уточнених позовних вимог, зазначала, що 17 квітня 2006 року між нею та акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір №06Ж065-К, за умовами якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти у сумі 40 000, 00 доларів США зі сплатою 12% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості до 16 квітня 2021 року. Кредит надавався позичальнику на придбання нерухомого майна, а саме, квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

17 квітня 2006 року в якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між сторонами укладено іпотечний договір №06ЖО65-І, за умовами якого позичальник передає кредитору в іпотеку нерухоме майно, для придбання якого згідно п. 1.2 цього договору надається кредит.

01 серпня 2006 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1, згідно з якою сторони погодили зміни до п.2.4.1 договору кредиту № 06ЖО65-К від 17 квітня 2006 року.

В подальшому сторонами за кредитним договором було укладено Договір про внесення змін № 1 від 16 квітня 2015 року до Договору кредиту № 06Ж065-К від 17 квітня 2006 року, яким змінено валюту кредиту та у зв`язку із цим викладено кредитний договір в новій редакції.

Вважає, що відповідачем допущено порушення вимог договору кредиту, в тому числі, щодо фактичного порядку та черговості розподілення прийнятих від позивача платежів, реального розміру відсоткової ставки, нарахування процентів за користування кредитом всупереч умовам п. 2.4 договору, за якими строк оплати не настав, що призвело до завдання позивачу майнової шкоди, що полягає у безпідставній переплаті зобов`язань в розмірі значно більшому, від того, який передбачено договором та на який вона розраховувала укладаючи такий договір. Підписуючи договір кредиту позивачка мала певні очікування та прогнози щодо подальшого його погашення та отримання від його виконання позитивного результату, з метою настання якого вона й укладала такий договір.

Разом з тим, згідно з бухгалтерською документацією щодо стану виконання даного договору, наразі позивачкою значно перевищено розмір виплат, які вона мала здійснити на даний час. Більш того, внаслідок порушення відповідачем умов укладеного договору та зарахування сплачених коштів за призначенням на власний розсуд у позивачки виникла штучна заборгованість за цим договором, існування, на думку позивачки, якої призвело до безпідставного звернення банку до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки (справа № 331/4789/17).

Позивачка належним чином ставилась до виконання взятих на себе зобов`язань за спірним договором кредиту, регулярно вносила відповідні платежі, а часом в значних розмірах, не ухилялась від контакту з банком.

Проте, заборгованість, яку штучно створив банк внаслідок порушення умов договору, призвела до того, що наразі мета укладання такого договору - отримання коштів на придбання житла, втрачає свою економічну обґрунтованість, через те, що законні сподівання позивачки при укладанні договору, які б втілились у життя в разі дотримання банком умов договору, не відповідають в рази тій ситуація, що склалася зараз.

Усі зазначені порушення умов договору банком на переконання позивачки є істотними, адже призвели до безпідставної переплати нею грошових коштів, що мали бути зараховані в рахунок погашення кредиту, а були всупереч умовам розподілені банком на інші цілі, що, як вже зазначалося вище, призвело до штучного виникнення заборгованості, судових процесів, та скасували взагалі те, на що очікувала позивачка укладаючи договір кредиту.

Ураховуючи викладене, просила суд розірвати договір кредиту № 06Ж065-К від 17 квітня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та акціонерним товариством «Альфа-Банк». Додаткової угоди №1 від 01 серпня 2006 року та №1 від 20 жовтня 2008 року та Договір про внесення змін №1 від 16 квітня 2015 року; визнати припиненою іпотеку двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві власності, яка передана в іпотеку акціонерному товариству «Альфа-Банк», який є правонаступником акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», з урахуванням договору про внесення змін до нього від 16 квітня 2015 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2019 року залучено до участі у справі в якості правонаступника відповідача Акціонерне товариство «Альфа-Банк» .

Рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 26 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що за умовами Договору про внесення змін №1 від 16 квітня 2015 року до Договору кредиту № 06Ж065-К від 17 квітня 2006 року змінено валюту кредиту, які є явно несправедливими в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» по відношенню до позичальника. У п. 1.5 Договору про внесення змін №1 від 16 квітня 2015 року гривневий еквівалент загальної заборгованості за Договором кредиту складає 773 083, 44 грн., проте, банк ніколи не видавав позивачу вказану суму кредиту. Зазначає, що будь-які зобов`язання за первісним доларовим кредитом у ОСОБА_1 відсутні, тому пункти додаткової угоди щодо конвертації сум, внесених позивачем на погашення заборгованості на підставі заяви про купівлю іноземної валюти з подальшим обміном її у валюту заборгованості є абсурдним. Вказане надає відповідачу об`єктивну змогу та можливість звернути стягнення на майно позивача навіть при повному виконанні ОСОБА_1 договору кредиту на залишок суми 356 994, 81 грн. Також банк, ігноруючи умови договору, провів зміни у відсотковій ставці за кредитом та незаконно вимагав сплати відсотки, на які не набув права. Зазначає, що суд безпідставно не прийняв висновок економічної експертизи № 24/16 від 22.08.2016, що констатує порушення у сукупній вартості кредиту, несвоєчасного зарахування коштів, сплачених позивачем на відповідні рахунки та завищення залишку по тілу кредиту. Крім того, в справі проводилась судова-економічна експертиза, за результатами якої складено висновок експерта № 326 від 05.06.2020, яким також встановлено порушення банку, що було проігноровано судом першої інстанції. Звертає увагу, що найважливішим та проігнорованим доводом позову є те, що, вносячи до реєстру обтяжень нерухомого майна відомостей про іпотеку та заборону на відчуження іпотечної квартири, відповідач умисно невірно вказав суму зобов`язання замість передбаченої договором 359 961, 69 грн. у 773 083, 44 грн.

Від представника АТ «Альфа-Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Зазначає, що сторонами погоджено істотні умови кредитного договору, позичальник отримав кредитні кошти та сплачував в подальшому як на рахунки первісного кредитора, відтак умови кредитного договору відповідають положенням Закону. Посилання позивача на висновок проведеної судово-економічної експертизи як на підставу розірвання кредитного договору є необґрунтованим, оскільки вказаний висновок експертизи свідчить лише про можливість зменшення чи збільшення розміру кредитної заборгованості, і не може бути підставою для розірвання кредитного договору. Розірвання кредитного договору не є підставою для припинення іпотеки.

Учасники справи до суду апеляційної інстанції не з`явились, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності ( т.3 а.с.236; 240; 242; 243).

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши в засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про розірвання кредитного договору, виходив з того, що позивачем не доведені передбачені ч.2 ст. 651 ЦК України умови для розірвання кредитного договору; відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання іпотеки припиненою, суд виходив з того, що оскільки розірвання договору припиняє його дію лише на майбутнє, саме по собі розірвання кредитного договору не є підставою для припинення іпотеки, якою може забезпечуватися виконання зобов`язання, припинення зобов`язання можливе лише за умови його належного виконання.

Колегія суддів погоджуються із вказаним висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 17 квітня 2006 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Кредитор) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено Договір кредиту № 06Ж065-К, відповідно до п. 1.1 якого Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 40 000, 00 доларів США зі сплатою 12% річних за визначеним у договорі порядком погашення суми заборгованості, з кінцевим терміном повернення до 16 квітня 2021 року (т.1 а.с. 10-12).

Згідно з п. 1.2 Договору кредиту, кредит надається Позичальнику на наступні цілі: придбання нерухомого майна 2-х кімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

17 квітня 2006 року між ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_3 , (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу, відповідно до п. 1 якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти належну Продавцю квартиру АДРЕСА_2 (т.1 а.с.13).

17 квітня 2006 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець) укладено Іпотечний договір № 06Ж065-І, відповідно до п. 1.1 якого Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов`язань за Договором кредиту № 06Ж065-К від 17 квітня 2006 року, наступне нерухоме майно: двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.17-19).

01 серпня 2006 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №1 до Договору кредиту № 06Ж065-К від 17 квітня 2006 року, якою сторони дійшли згоди викласти п. 2.4.1, п. 3.1.1 Договору кредиту у новій редакції (т.1 а.с. 20).

20 жовтня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №1 про внесення змін до Договору кредиту № 06Ж065-К від 17 квітня 2006 року, за якою сторони домовились про встановлення з 20 жовтня 2008 року процентної ставки за користування кредитом на рівні 14 процентів річних, та, відповідно, зазначення по тексту Договору процентної ставки в розмірі 14 процентів річних (т.1 а.с. 22).

16 квітня 2015 року між публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір про внесення змін №1 до Договору кредиту № 06Ж065-К від 17 квітня 2006 року (т.1 а.с. 31-36), за яким у зв`язку зі зміною валюти залишку заборгованості за Договором кредиту, Сторони домовились внести наступні зміни в Договір кредиту:

1.1Назву Договору кредиту викласти в наступній редакції: «Генеральний договір»;

1.2Змінити валюту Кредиту та перевести суму кредиту 15 747, 87 доларів США разом із нарахованими процентами в сумі 777, 00 доларів США.

1.3Зміна валюти заборгованості за Договором кредиту здійснюється шляхом видачі двох разових кредитів загальною сумою 413121, 75 грн., з якої сума одного кредиту складає 132 083, 29 грн. та сума іншого кредиту складає 281 038, 46 грн. При цьому, вищезазначена сума кредитів розрахована по прогнозованому курсу, що буде діяти на міжбанківському валютному ринку України станом на дату купівлі іноземної валюти на МВРУ. Видача Кредиту в гривні 1 та Кредиту в гривні 2 здійснюється шляхом списання Кредитором кредитних коштів з позичкових рахунків Позичальника, відкритих в ПАТ «Укрсоцбанк».

1.5 За встановленим на день укладення цього Договору про внесення змін офіційним курсом НБУ гривневий еквівалент вказаної у п. 1.2 цього Договору про внесення змін заборгованості в іноземній валюті складає 359 961, 69 грн. Таким чином, з урахуванням визначеної вище суми, гривневий еквівалент загальної заборгованості за Договором кредиту (включаючи також заборгованість за Кредитом в гривні 1 та Кредитом в гривні 2) складає 773 083, 44 грн.

1.6 Для уникнення непорозумінь Сторони цим підтверджують, що визначений у п. 1.5 цього Договору про внесення змін еквівалент заборгованості в іноземній валюті застосовується виключно в інформаційних цілях, а також з метою державної реєстрації внесення змін до договорів забезпечення.

1.7 Викласти Договір кредиту (разом зі всіма додатками до нього) у новій редакції, що міститься у Додатку №1 до цього Договору про внесення змін та є його невід`ємною частиною. При цьому Сторони домовились, що незважаючи на вказане вище викладення Договору кредиту в новій редакції, умови погашення заборгованості в іноземній валюті (в т.ч. графік погашення, тощо), які були визначені Договором кредиту на момент укладення цього Договору про внесення змін, залишаються чинними (незмінними) по відношенню до такої заборгованості, окрім тих умов, які суперечать встановленим Додатком №1 до цього Договору про внесення змін положенням щодо погашення такої заборгованості.

Згідно з п. 1 Розділу І Додатку №1 до Договору про внесення змін №1, в результаті видачі кредитів в гривні, зазначених в п. 1.3 Договору про внесення змін №1 до Договору кредиту № 06Ж065-К від 17 квітня 2006 року та погашення комісій загальна заборгованість за цим Договором складає:

1.1 132 083, 29 грн. (Кредит в гривні 1);

1.2 281 038, 46 грн. (Кредит в гривні 2);

1.3 16 524, 87 доларів США (Кредит в іноземні валюті).

Умови погашення Кредиту в іноземній валюті (на випадок, якщо він не буде погашений шляхом зміни валюти заборгованості згідно положень Договору зміни умов кредитування) визначаються в статтях 1 і 4 Розділу ІІ цього Договору.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За умовами статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення - вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Умовами частини першої статті 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Зі змісту оспорюваного Договору кредиту № 06Ж065-К від 17 квітня 2006 року вбачається, що він підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, сторони на момент укладення цього договору не заявляли додаткових вимог щодо його умов та у подальшому виконували умови договору.

З матеріалів справи вбачається, що мета кредитного договору - придбання квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , позичальником досягнута.

ОСОБА_1 як на підставу розірвання кредитного договору посилалась на те, що банком порушено черговість зарахування платежів, збільшено розмір загальної суми заборгованості.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивач не навів обставин, які у розумінні частини другої статті 651 ЦК України, свідчили б про істотність порушень, внаслідок чого він позбавлений того, на що розраховував при укладенні кредитного договору.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог посилається на висновки спеціаліста та експерта.

Судом встановлено, що разом з позовною заявою ОСОБА_1 надала до суду висновок спеціаліста №24/16 від 22 серпня 2016 року, складений за письмовим зверненням ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 51-60).

Так, спеціаліст дійшов висновку, що відповідно до проведеного дослідження заборгованість за кредитом ОСОБА_1 у сумі 15 747, 87 дол. США основної заборгованості та 777, 00 дол. США нарахованим та не сплаченим відсоткам станом на 16.04.2015 не відповідає умовам Договору кредиту № 06Ж065-К від 17 квітня 2006 року з урахуванням сплачених за період з 17.04.2006 по 16.04.2015 грошових коштів.

Спеціалістом у висновку встановлено, що у період з 17.04.2006 по 16.04.2015 банк відповідно до умов договору мав нараховувати відсотки за ставкою 12%, проте застосовував підвищену відсоткову ставку 14%, що також вплинуло на розмір зарахованого тіла кредиту.

Крім того, спеціалістом встановлено, що 10.06.2011 банк на суму 73,09 дол. США зайво зараховано на відсотки та не відкориговано у наступних періодах; у липні 2011 року банк після списання 219, 29 дол. США відсотків не направив залишок коштів (0, 71 дол. США) на погашення тіла кредиту, а списав їх як відсотки у наступному періоді. Подібне порушення черговості списання коштів спостерігається і у наступних періодах: вересень 2011 року, лютий 2012 року, березень 2012 року, червень 2012 року, вересень 2012 року.

Крім того, в справі проведена судова економічна експертиза, за результатами якої складено Висновок експерта № 326 від 05 червня 2020 року, з якого вбачається, що:

1) наявний у матеріалах справи розрахунок від 09.06.2016 позичальника ОСОБА_1 (зі сплати процентів за кредит та погашення основної суми боргу) перед Акціонерно-комерційним банком соціальногорозвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого на теперішній час є Альфа-банкУкраїни, не відповідає умовам укладеного між зазначеними сторонами кредитного договору №06ЖО65-К від 17.04.2006 та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором;

2) відповідно до проведенного дослідження, документально підтверджується, що порядок та черговість внесених позичальником коштів у період з 17.04.2006 по 31.05.2016 не відповідає умовам договору №06ЖО65-К від 17.04.2006. Проведеним дослідженням встановлено, що порядок та черговість розподілення внесених позичальником коштів порушена у періоди: з 10.06.2011 р. по 15.04.2015 р. та з 18.01.2016р. по 31.05.2016 р.;

3) згідно проведеного дослідження, документально підтверджується, що порядок нарахування та розподілу відсотків за користуванням кредитом банком за період з 17.04.2006 до 31.05.2016 її розмір, строк нарахування, після 10.06.2011р. до 31.05.2016р. не відповідає умовам договору №06ЖО65-К від 17.04.2006р.;

4) в результаті проведеного дослідження наданих документів, документально підтверджується, що наявний у матеріалах справи розрахунок від 09.06.2016р. (л.с.47) позичальника ОСОБА_1 перед Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого на теперішній час є Альфа банк України, не включає заборгованості за відсотками за користування кредитом після 13.07.2017р.;

5) відповідно до проведеного дослідження, документально підтверджується, заборгованість станом на 31.05.2016 р. позичальником ОСОБА_1 (зі сплати процентів за кредит та погашення основної суми боргу) перед Акціонерно- комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» правонаступником на теперішній час є Альфа-банк України по зобов`язанням за кредитним договором №60ЖО65К від 17.04.2006 р. складає всього 359810,69 грн, в т.ч.: основна сума боргу (тіло кредиту)-348952,59 грн (Кредит 1-у сумі 125255,96 грн, Кредит 2-у сумі 223696,63 грн); нараховані відсотки -10858,10 грн, в тому числі: прострочені по Кредиту 2 у сумі 8686,84 грн. та відсотки строк сплати яких на 31.05.2016р. включно не настав у сумі 2171,26 грн.(Кредит1 у сумі 779,37 грн, Кредит 2 у сумі 1391,89 грн).

Згідно зі ст.. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Колегія суддів, дослідивши висновок спеціаліста №24/16 від 22 серпня 2016 року та висновок експерта № 326 від 05 червня 2020 року, вважає, що ними не встановлено наявність істотного порушення договору, наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору.

Так, спеціаліст у висновку №24/16 встановив, що розмір заборгованості за кредитним договором не відповідає його умовам. Однак, враховуючи, що на дослідження спеціалісту не було надано додаткову угоду № 1 про внесення змін до Договору кредиту № 06Ж065-К від 20.10.2008 року відповідно до умов якої сторони погодили розмір процентної ставки на рівні 14%, встановлене спеціалістом порушення не відповідає фактичним обставинам справи.

Також у висновку експерта № 326, як і у висновку спеціаліста №24/16 встановлено порушення черговості зарахування платежів. Крім того, у висновку експерта № 326 співставлено результат розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 31.05.2016, здійснений експертом та банком, та встановлено невідповідність у загальному розмірі 78, 72 грн. (т.3 а.с. 49).

Отже, із вищезазначених висновків вбачається порушення черговості зарахування платежів, на які посилається позивач. Проте, вказане порушення не є підставою для розірвання кредитного договору в розумінні ст.. 651 ЦК України та має бути враховано під час розгляду судом справи про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновок експертизи свідчить лише про можливість зменшення чи збільшення розміру кредитної заборгованості позичальника, і не може бути в силу вимог закону правовою підставою для розірвання кредитного договору.

Отже, доводи апеляційної скарги, що суд не прийняв до уваги те, що експертом встановлено порушення у сукупній вартості кредиту, не спростовують висновки суду, оскільки вказують лише на розмір заборгованості, який не є предметом розгляду цієї справи.

Ураховуючи викладене, оскільки позивач не довів обставин, що дають підстави для розірвання договору відповідно до частини другої статті 651 ЦК України, а саме: істотність порушення відповідачем умов договору; завдання позивачеві шкоди, внаслідок якої позивач позбавився того, на що він розраховував при укладенні договору, позовні вимоги про розірвання кредитного договору задоволенню не підлягають.

Як на підставу для визнання іпотеки припиненою ОСОБА_1 посилалась на те, що вказана вимога є похідною від вимоги про розірвання кредитного договору, як основного зобов`язання.

Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина перша, п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ст.. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди); з інших підстав, передбачених Законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 548/981/15-ц (провадження № 14-182цс18) зазначила, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина друга статті 653 ЦК України). Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили (частина третя цієї статті).

Отже, розірвання кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, але не впливає на факт укладення та дії цього договору включно до моменту його розірвання. Тому з моменту розірвання кредитного договору у позичальника залишається обов`язок повернути позивачеві заборгованість, нараховану за цим договором станом на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору.

Тобто, розірвання кредитного договору не є підставою для припинення поруки та застави (іпотеки), які можуть забезпечувати виконання зобов`язання, що виникло до моменту такого розірвання.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи ОСОБА_1 про те, що вимоги про визнання іпотеки припиненою є похідними від вимог про розірвання кредитного договору, не ґрунтуються на вимогах закону.

З матеріалів справи не вбачається, що зобов`язання за кредитним договором, яке забезпечено іпотекою, є виконаним.

Доводи апеляційної скарги про те, що вносячи до реєстру обтяжень нерухомого майна відомостей про іпотеку та заборону на відчуження іпотечної квартири, відповідач невірно вказав суму зобов`язання, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про недоведеність підстав для розірвання кредитного договору та припинення іпотеки.

Інших належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши повно та всебічно наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 26 листопада 2020 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2021 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова