ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1824/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Спірідонової Т.В. секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/23935/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Дембіцьким Сергієм Олександровичем на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2021 року в складі судді Бондарчука В.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , з участю третьої особи Обслуговуючого кооперативу «Амстердам» про поділ спільного майна подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив здійснити поділ спільного майна подружжя, визнавши за ним право власності на Ѕ частину пайових внесків, внесених відповідачем ОСОБА_3 в Обслуговуючому кооперативі «Амстердам» на підставі договору пайової участі у будівництві від 12 листопада 2018 року в період з 09 вересня 2017 року по 03 жовтня 2019 року.

На підтримання заявлених позовних вимог позивач вказував, що з 09 вересня 2017 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який розірвано на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду від 03 жовтня 2019 року. В період шлюбу подружжям за рахунок спільних коштів було здійснено оплату внесків в Обслуговуючий кооператив «Амстердам» з метою придбання квартири на підставі договору від 12 листопада 2018 року. Оскільки пайові внески були спільною сумісною власністю подружжя, а відповідачка відмовляється повернути половину їх вартості, тому позивач з огляду на положення ст.ст. 60, 70 СК України просив визнати за ним право власності на Ѕ частину цих внесків за період з 09 вересня 2017 року по 03 жовтня 2019 року.

В заяві про уточнення позовних вимог, ОСОБА_2 просив, стягнути з відповідачки Ѕ частину пайових внесків на підставі договору пайової участі № К-52/8 від 12 листопада 2018 року в сумі 282 242 грн. При цьому, зазначав, що 12 листопада 2018 року ОСОБА_3 підписано Договір № к-52/8 пайової участі в будівництві, а 29 листопада 2019 року за договором про відступлення права вимоги відповідачем передано новому пайовику ОСОБА_4 , яка є її матір`ю, право вимоги до ОК «Амстердам», що належить первісному пайовику за договором пайової участі.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2021 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 частину сплаченого пайового внеску за договором пайової участі у будівництві № К-52/8 від 12 листопада 2018 року в сумі 263 942 грн, в задоволенні решти вимог відмовлено, вирішено питання щодо стягнення судового збору.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Дембіцький С.О. подали апеляційну скаргу, вважають рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим. Апелянт вказує, що дійсно з 09 вересня 2017 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 жовтня 2019 року. При цьому посилається, що хоча договір пайової участі у будівництві № К-52/8 від 12 листопада 2018 року і було укладено під час шлюбу, проте сплата коштів на виконання цього договору здійснювалася її батьками, у зв`язку із чим, 29 листопада 2019 року укладено договір про відступлення права вимоги з її матір`ю - ОСОБА_5 . Крім цього, рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 03 жовтня 2019 року, яким було розірвано шлюб між сторонами встановлено, шлюбні стосунки між сторонами, припинені з липня 2018 року і спір про майно відсутній. Отже, відповідні кошти були внесені в період окремого проживання подружжя тому є її особистою приватною власністю. Проте, ці обставини судом не прийняті до уваги, натомість суд безпідставно на свій розсуд, встановив відмінні ніж на справді встановлені факти в рішенні суду від 03 жовтня 2018 року, пославшись на нібито наявну в цьому рішенні описку, проте ніхто з заявами про виправлення будь яких описок в суд не звертався.

Тому, з огляду на доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та її представник адвокат Дембіцький С.О. просили скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2021 року та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , після реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_7 , з 09 вересня 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 жовтня 2019 року в справі № 686/22715/19.

12 листопада 2018 року між Обслуговуючим кооперативом «Амстердам» та ОСОБА_8 було укладено договір пайової участі №К-52/8, за яким пайовик зобов`язувався взяти пайову участь в будівництві квартири будівельний номер АДРЕСА_1 на 8 поверсі 5 під`їзду. Загальний розмір пайового внеску було визначено в сумі 555 475 грн, що еквівалентно 19 916,64 дол. США.

На виконання умов договору №К-52/8 ОСОБА_8 було сплачено на підставі платіжного доручення №5832959 від 14.11.2018 року 90 000 грн, платіжного доручення №1 від 19.11.2018 року 243 285 грн, платіжного доручення №6269041 від 29.11.2018 року 5 000 грн, платіжного доручення №6268965 від 29.11.2018 року 100 000 грн, платіжного доручення №6627296 від 10.12.2018 року 11 200 грн, платіжного доручення №7715227 від 11.01.2019 року 11 200 грн, платіжного доручення №8725084 від 11.02.2019 року 11 200 грн, платіжного доручення №9827044 від 12.03.2019 року 11 200 грн, платіжного доручення №11026059 від 12.04.2019 року 11 200 грн, платіжного доручення №12282055 від 14.05.2019 року 11 200 грн, платіжного доручення №13530788 від 13.06.2019 року 11 200 грн, платіжного доручення №14768851 від 12.07.2019 року 11 199 грн, платіжного доручення №16168278 від 14.08.2019 року 11 200 грн, платіжного доручення №17493349 від 12.09.2019 року в сумі 11 200 грн, платіжного доручення №19104502 від 15.10.2019 року 11 100 грн, а всього 561 384 грн.

29 листопада 2019 року між ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , Обслуговуючим кооперативом «Амстердам» було укладено договір про відступлення права вимоги за договором №К-52/8 від 12 листопада 2018 року.

21 грудня 2019 року ОСОБА_8 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 та змінила прізвище на « ОСОБА_10 ».

Відповідно до ст.ст. 60, 61 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Згідно ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

П.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» звернуто увагу судів на те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Нормами ст.70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З огляду на обставини справи та норми сімейного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно визнав сплачені пайові внески за договором пайової участі № К-52/8 від 12 листопада 2018 року в період з листопада 2018 року по липень 2019 року спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_8 і стягнув з відповідачки 1/2 їх частини в сумі 263 942 грн від загальної суми внесків 527 884 грн.

Доводи апеляційної скарги, що в рішенні Хмельницького міськрайонного суду від 13 жовтня 2019 року встановлено, що сторони припинили сімейні стосунки з липня 2018 року і дана обставина має преюдиційне значення при вирішенні даного спору, а тому відсутні підстави для задоволення позову, слід відхилити.

В позовній заяві про розірвання шлюбу від 22 серпня 2019 року в справі № 686/22715/19 ОСОБА_8 вказала, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, з липня 2019 року.

В матеріалах цивільної справи № 686/22715/19 відсутні будь-які фактичні дані в підтверджені тієї обставини, що подружжя ОСОБА_7 припинили сімейні стосунки саме з липня 2018 року, що спростовується і посиланням самої ОСОБА_8 в позовній заяві

Отже, посилання в рішенні Хмельницького міськрайонного суду від 13 жовтня 2019 року про припинення сторонами сімейних стосунків з липня 2018 року не відповідає змісту позовної заяви позивачки ОСОБА_8 , не підтверджено жодними доказами, не досліджувалось судом в справі про розірвання шлюбу та взагалі не було предметом спору в тій цивільній справі.

Також ці обставини не досліджувались і в даній цивільній справі.

Крім того, на підтвердження проживання сторін однією сім`єю в 2019 році позивачем було надано копію договору оренди квартири, а факт спільного проживання сторін у зазначеній квартирі з квітня до липня 2019 року підтвердили допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 орендодавець квартири. При цьому, останній пояснив, що подружжя ОСОБА_7 проживало у квартирі з квітня 2019 року по серпень 2019 року, оплату за проживання в квартирі здійснювала ОСОБА_8 .

За таких обставин, колегія суддів вважає, посилання в рішенні Хмельницького міськрайонного суду від 13 жовтня 2019 року про припинення сторонами сімейних стосунків з липня 2018 року не має преюдиційного значення при вирішенні даного спору.

Також апелянтом не надано суду жодних доказів в підтвердження своїх доводів, що грошові кошти за договором пайової участі у будівництві № К-52/8 від 12 листопада 2018 року здійснювали її батьками.

Інших доводів в спростування висновків суду першої інстанції апелянтом не наведено.

Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги на вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Дембіцьким Сергієм Олександровичем, залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 грудня 2021 року.

Судді А.М. Костенко

Л.М. Грох

Т.В. Спірідонова