П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2021 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 761/24168/20

Номер провадження 22-ц/824/4523/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2020 року, постановлену під головуванням судді Притули Н. Г., у справі за скаргою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Шевченківський районний відділ Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції в місті Києві, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» про визнання неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва зі скаргою про визнання дій державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління у м. Києві щодо не зняття арешту, накладеного на майно боржника та заборону на його відчуження при поверненні виконавчого документу стягувачу (завершенні виконавчого провадження) по ВП № 44531241 - неправомірними; зобов`язання державного виконавця зняти арешт накладений на майно боржника та заборону на його відчуження по ВП № 44531241.

Вказана скарга обґрунтована тим, що з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 стало відомо про наявність обтяження накладеного постановою відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП № 44531241 від 15 вересня 2014 року.

16 липня 2020 року до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві надіслано вимогу про зняття арешту з майна ОСОБА_2 накладеного постановою від 15 вересня 2014 року на що 29 липня 2020 року отримано відповідь з якої вбачається, що 27 листопада 2014 року державним виконавцем Білозубом М. І. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, а постанова про зняття арешту не виносилась. Додатково повідомлено, що виконавчі провадження за 2014 рік знищені.

Заявник зазначає, що оскільки арешт майна був заходом виконання рішення суду, а виконавче провадження на даний час завершено, після повернення виконавчого документу стягувачу державний виконавець повинен був зняти арешт та заборону на відчуження майна, що належить ОСОБА_2 , що зроблено не було.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2020 року (а.с. 57-61)у задоволенні скарги ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Шевченківський районний відділ Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції в місті Києві, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» про визнання неправомірними та зобов`язання вчинити дії, відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, 22 січня 2021 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 направила апеляційну скаргу у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та неправильне застосування норм процесуального права, просила ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу про визнання неправомірними та зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_2 неодноразово зверталася до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва з вимогою про надання копії постанови про арешт майна від 15 вересня 2014 року та про повернення виконавчого документа стягувачу від 27 листопада 2014 року. Крім того, до відділу державної виконавчої служби були надіслані адвокатські запити про надання копій документів та вимоги щодо зняття арешту з майна ОСОБА_2 на що, було отримано лист з якого вбачається, що виконавчі провадження за 2014 рік були знищені у зв`язку з чим, ОСОБА_2 рекомендовано звернутися до суду зі скаргою на дії виконавця щодо не зняття арешту та заборони на його відчуження.

Крім того, скаржник зазначає, що виконавче провадження у межах якого було накладено вищевказаний решт, було завершено у зв`язку чим, державний виконавець повинен був зняти арешт та заборону на відчуження майна ОСОБА_2 , що зроблено не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник скаржника - адвокат Братікова О. П. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Заінтересовані особи до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення судової повістки-повідомлення на їх електронні адреси у зв`язку з чим, колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи представника скаржника, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні скарги про визнання неправомірними та зобов`язання вчинити дії суд першої інстанції виходив з відсутності у діях державного виконавця ознак порушення норм Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що на підставі постанови державного виконавця Білозуб М. І. про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 15 вересня 2014 року, 10 жовтня 2014 року державним реєстратором Мироненком Д. О. внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про обтяження всього нерухомого майна яке належить ОСОБА_2 на праві власності (а.с. 12-13).

16 липня 2020 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві з вимогою про зняття арешту з майна ОСОБА_2 накладеного 15 вересня 2014 року державним виконавцем Білозубом М. І. (а.с. 14-15).

Листом від 23 липня 2020 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що 27 листопада 2014 року державним виконавцем Білозубом М. І. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у відповідності до вимог п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» Постанова про зняття арешту, не виносилась. Виконавчі провадження за 2014 рік знищені у відповідності до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби (а.с. 16-17).

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час винесення постанови), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час винесення постанови) повернення виконавчого документа стягувачу з підстав передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що 27 листопада 2014 року державним виконавцем Білозубом М. І. у виконавчому провадженні № 44531241 прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у відповідності до вимог п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». З вказаного вбачається, що рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором виконано не було, проте у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Таким чином, виконавче провадження № 44531241 не було закінчено, у зв`язку чим, стягувач вправі повторно пред`явити виконавчий документ на підставі якого було відкрито вказане виконавче провадження, до виконання.

Так, Закон України «Про виконавче провадження» визначає, що накладений арешт на майно боржника знімається у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документу до суду чи іншого органу, що його видав, разом з тим, вказаним законом не передбачено обов`язок державного виконавця щодо скасування арешту накладеного на майно боржника у зв`язку із поверненням виконавчого документу стягувачу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення даної скарги.

Посилання скаржника на те, що виконавче провадження № 44531241 про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором було завершено, у зв`язку чим, державний виконавець повинен був зняти арешт та заборону на відчуження її майна, є безпідставним, оскільки в даному випадку державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, проте доказів на підтвердження того, що вказане виконавче провадження було завершено, матеріали справи не містять.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2020 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 25 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В. В. Саліхов

О. В. Шахова