Справа № 616/765/21
Провадження № 2/616/318/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року смт Великий Бурлук

Суддя Великобурлуцького районного суду Харківської області Грошова Н.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

До Великобурлуцького районного суду Харківської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якому позивач просить:

- розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 29.10.1994 Чернявським ЗАГС Великобурлуцького району Харківської області, актовий запис №6;

- стягнути щомісячно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 3500 грн., але не менше ј частини усіх видів доходу відповідача;

- розділити спільне майно, яке було набуто під час шлюбу.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь - який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Так, відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України, позовна заява подається з додержанням вимог, викладених у стаття 175 і 177 цього кодексу.

При цьому, якщо подана позовна заява не відповідає таким вимогам, приписами ч.1 ст.185 ЦПК України законодавець передбачив механізм залишення позовної заяви без руху для забезпечення позивачу можливості у встановлений судом строк усунути недоліки позовної заяви, що забезпечить можливість вважати її такою, що подана у день її первинного подання та прийняття її судом до розгляду.

Перевіривши матеріали позову, суддею встановлено, що позовна заява подана без додержання вимог, передбачених ст.175, ч.4 ст.177 ЦПК України, що унеможливлює відкриття провадження у справі та обумовлює необхідність залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до п.3 ч. 3 ст.175 ЦПК України в позовній заяві повинно бути зазначено ціна позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, яким позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Однієї з позовних вимог, яка заявлена позивачем, є вимога про розподіл спільного майна подружжя, однак ціна позову в позові не зазначена, крім того позивачем не зазначено перелік майна та відомості про вартість майна, яке підлягає поділу та не зазначено відповідних доказів на підтвердження вказаних обставин, при цьому суд зазначає, що відповідно до положень п.п. 2, 9 ч. 1ст. 176 ЦПК України, ціна позову у позовах про визнання права власності на майно визначається вартістю цього майна та у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, дійсною вартістю нерухомого майна.

В обґрунтування вказаних вимог позивачем взагалі не зазначено будь-яких доказів існування вищевказаного майна.

Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Також заявлено вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак позивачем не викладено обставини та не зазначено докази в обґрунтування вказаної вимоги, а саме: проживання дитини разом із позивачем та знаходження на її утриманні.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Так, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 3500 грн., але не менше ј частини усіх видів доходу відповідача. При цьому, в описовій частині позовної заяви зазначено: «зможе сплачувати аліменти на рівні ј частини з усіх видів заробітку (доходу) стягнути аліменти в твердій грошовій формі в розмірі 4500 грн.».

Нормами ч.2 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Однак, заявлена позовна вимога про стягнення аліментів не відповідає способу захисту визначеного ч.3 ст.181 СК України, а саме не визначено розміру та способу стягнення аліментів, оскільки вимоги стягнення аліментів у твердій грошовій сумі виключають вимогу про те, що розмір аліментів має бути не менше ј частини усіх видів доходу відповідача.

Суд звертає увагу, що саме позивачу, в силу принципу диспозитивності цивільного судочинства, належить визначитись щодо заявлених позовних вимог.

Отже, позивачу необхідно визначити спосіб стягнення аліментів (частку від доходу або тверда грошова сума).

Позивач також просить розділити спільне майно, яке було набуто під час шлюбу, однак при цьому не вказує, яке саме майно підлягає поділу та спосіб поділу.

Відповідно до п.9 ч.3 ст.175 Цивільного процесуального кодексу України, в позовній заяві повинно бути зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до вимог ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Однак до позовної заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору. Документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону в матеріалах позову відсутні.

Позивачем до матеріалів позову додано копію пенсійного посвідчення (вид пенсії: по інвалідності 3 грп. з дитинства), однак відповідно до положень ст.5 ЗУ «Про судовий збір» №3674-VІ від 08.07.2011 року від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Тобто, положеннями ЗУ «Про судовий збір» не визначено пільг щодо сплати судового збору особам з інвалідністю ІІІ групи. Клопотань в порядку ст.136 ЦПК України від позивача не надходило.

Частино 1 статті 4 ЗУ «Про судовий збір» №3674-VІ від 08.07.2011 року передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду у відповідному співвідношенні до ціни позову у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання фізичною особою до суду позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2021 року становить 2270 грн.

Частиною 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

З матеріалів позову вбачається, що позивачем заявлено одна вимога немайнового характеру (про розірвання шлюбу) та одна вимога майнового характеру (поділ майна).

Щодо вимог про стягнення аліментів позивач звільнена від сплати судового збору.

За вимогою немайнового характеру (про розірвання шлюбу) позивачу необхідно сплатити судовий збір, що складає 908,00 грн.

За вимогою майнового характеру (про поділ майна) позивачу необхідно визначити ціну позову та сплатити судовий збір відповідно до вимог, які визначені підпунктом 2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки позовна заява не відповідає вимогам ст.175, ч.4 ст.177 ЦПК України, провадження у справі не може бути відкрито, а тому відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України її слід залишити без руху з вказаних вище підстав та надати позивачу строк для усунення недоліків, протягом семи днів з дня отримання позивачем ухвали. Відповідно до ч.2 ст.185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки позовна заява не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України, провадження у справі не може бути відкрито, а тому відповідно до ч.1 та ч.2 ст.185 ЦПК України її слід залишити без руху з вказаних вище підстав та надати позивачу максимальний строк для усунення недоліків, протягом десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись статями 175, 177, 185 ЦПК України, суддя,-.

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та про поділ спільного майна подружжя - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків - десять днів з дня отримання ухвали.

Запропонувати позивачу, відповідно до вказівок судді, у наданий строк усунути зазначені в мотивувальній частині ухвали недоліки, інакше позовна заява буде вважатися неподаною і повертається позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Копію ухвали направити позивачу по зазначеній у позовній заяві адресі.

Суддя: Н.М. Грошова