ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м.Суми

Справа №591/1129/21

Номер провадження 22-ц/816/1773/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Банк «Український капітал»

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 вересня 2021 року в складі судді Северинової А.С., ухвалене в м. Суми, повний текст судового рішення виготовлено 01.10.2021 року,

в с т а н о в и в

В лютому 2021 року Акціонерне товариство «Банк «Український капітал» звернулося з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 8ак-18 від 02 липня 2018 року в розмірі 342 830 грн 02 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 02 липня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Український капітал», правонаступником якого є АТ «Банк «Український капітал», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 8ак-18 від 02 липня 2018 року. Відповідно до його умов банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 278 910 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,99% річних у разі, якщо позичальником виконуються зобов`язання належним чином, та 28% річних у разі невиконання позичальником зобов`язань, передбачених п.п. 5.8-5.14 кредитного договору, а також у разі прострочення кінцевого терміну повернення кредиту, з кінцевим терміном повернення до 30 червня 2023 року включно. Для забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, того ж дня між позичальником, банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 66 від 02 липня 2018 року, відповідно до якого остання взяла на себе зобов`язання в повному обсязі відповідати перед банком як солідарний боржник за кредитним договором. Оскільки позичальник взятих на себе зобов`язань не виконав, тому станом на 12 лютого 2021 року утворилася заборгованість у розмірі 342 830 грн 02 коп., з яких: 134 806 грн 50 коп. - строкова заборгованість по кредиту, 118 124 грн 78 коп. - прострочена заборгованість за кредитом, 68 750 грн 28 коп. - загальна заборгованість за процентами за користування кредитом, 17 981 грн 60 коп. - пеня за порушення умов договору кредиту; 1716 грн 67 коп. - З % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, 1450 грн 19 коп. - інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язання, яку банк просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Український капітал» заборгованість за кредитним договором № 8ак-18 від 02 липня 2018 року в розмірі 342 830 грн 02 коп. та судовий збір в розмірі 2571 грн 87 коп.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Банк «Український до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що

ОСОБА_1 несвоєчасно та не в повному обсязі погашав заборгованість за кредитним договором. Внаслідок цього станом на 12 лютого 2021 року утворилася заборгованість у розмірі 342 830 грн 02 коп., з яких: 134 806 грн 50 коп. - строкова заборгованість по кредиту, 118 124 грн 78 коп. - прострочена заборгованість за кредитом, 68 750 грн 28 коп. - загальна заборгованість за процентами за користування кредитом, 17 981 грн 60 коп. - пеня за порушення умов договору кредиту, 1716 грн 67 коп. - 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, 1450 грн 19 коп. - інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язання (т. 1, а.с. 48-52).

Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем належними і допустимими доказами не спростовано, як і не надано власного розрахунку заборгованості. Заперечення відповідачки проте, що банк втратив право нараховувати проценти за користування кредитом та пеню, починаючи з 24 вересня 2019 року суд не приймає до уваги, оскільки викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц висновок про припинення права кредитора нараховувати проценти та пені після звернення кредитора з вимогою до боржника про дострокове повернення кредиту стосується звернення кредитора з вимогою про дострокове погашення заборгованості саме у судовому порядку.

Також суд відхилив заперечення відповідачки про пропуск позовної давності за вимогою стягнення пені, оскільки п. 6.9 договору поруки сторони передбачили строки позовної давності вимогами про стягнення неустойки (штрафу, пені) за цим договором 3 роки.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неналежне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне тлумачення закону, незастосування норм законодавства, які підлягали застосуванню, неврахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, порушення норм процесуального права, просить змінити оскаржуване рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «БАНК «УКРАЇНСЬКИЙ КАПІТАЛ» заборгованості по кредитному договору, зменшивши її з 342 830 грн 02 коп. до 257 599 грн 07 коп. (яка складається з 252 931 грн 28 коп. заборгованості по сплаті кредиту та 4 667 грн 79 коп. заборгованості по сплаті процентів)

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що судом першої інстанції наданий позивачем розрахунок заборгованості, не був належним чином досліджений самим судом. Це призвело до ухвалення рішення, яким з нього на користь банку було безпідставно стягнуто суму нарахованих процентів та пені після спливу строку кредитування в сумі більше 85 000 грн. Крім того, суд першої інстанції стягнув пеню поза межами річного строку спеціальної позовної давності, так як умовами кредитного договору сторони не передбачили збільшений строк позовної давності щодо стягнення неустойки, то звертаючись з позовом 22.02.2021 позивач пропустив строк позовної давності, про що ОСОБА_2 зазначала у своєму відзиві на позов.

Також приймаючи оскаржуване судове рішення суд першої інстанції не визначив правову природу вимог щодо стягнення процентів за користування кредитом встановлених кредитним договором та вимог заявлених на підставі частини другої ст. 625 ЦК України, чим фактично допустив подвійне стягнення плати, яка має однорідний характер як фінансовий інструмент.

Від позивачів відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Банк «Український до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, не оскаржується, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Представник відповідача просив рішення змінити, підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник банку підтримав рішення суду і просив відхилити апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, 02 липня 2018 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 8ак-18, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в сумі 278 910 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,99% річних у разі, якщо позичальником виконуються зобов`язання належним чином, та 28% річних у разі невиконання позичальником зобов`язань, передбачених п.п. 5.8-5.14 кредитного договору, зі строком дії по 30 червня 2023 року включно.

Через невиконання відповідачем кредитного договору у зв`язку із несвоєчасним та не в повному обсязі погашення ним суми кредиту і процентів за користування кредитними коштами, виникла заборгованість, розмір якої станом на 12 лютого 2021 року становив 342 830,02 грн за період з 10.08.2018. по 12.02.2021., з яких: 134 806,50 грн - строкова заборгованість по кредиту, 118 124,78 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 68 750,28 грн - загальна заборгованість за процентами за користування кредитом, в т.ч. по строком відсоткам 1390,35 грн; за простроченими процентами 67359,93 грн ; 17 981, 60 грн 60 коп. - пеня за порушення умов договору кредиту за період з 11.09.2018 по 11.03.2021, в т.ч. за порушення строків погашення кредиту -13723,55 грн; за порушення строків погашення процентів 4258,05 грн.; 1716 грн 67 коп. - 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 11.09.2018 по 11.03.2020; 1450 грн 19 коп. - інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язання в період з грудня 2018 по лютий 2020 року. (т. 1, а.с.48-52).

У період з 11.08.2018 по 10.01.2019 в рахунок погашення кредитного боргу відповідачем було сплачено 25978,72грн тіла кредиту і 54671,28грн проценти за користування кредитом.

Отже з урахуванням сплачених відповідачем сум у період з 11.08.2018 по 10.01.2019 в рахунок погашення кредиту заборгованість по тілу кредиту склала 252931,28грн.(278910 грн 25978,72грн), по процентам - 9906,23 грн (64577,51грн 54671,28грн).

Банком відповідачу ОСОБА_1 та поручителю ОСОБА_3 була пред`явлена вимога від 24.09.2019 про дострокове погашення кредитної заборгованості у розмірі 269838,80 грн., в т.ч. заборгованість по кредиту в сумі 252931,28грн, 4667,79 грн заборгованість по процентах, штрафні санкції у розмірі 9840грн, 3% річних у розмірі - 576,50грн і 1823,04 грн - інфляційні витрати, сплативши протягом 7 днів з дня отримання вимоги.

Стягуючи на користь банку у повному обсязі заявлену суму заборгованості, суд першої інстанції помилково не застосував позовну давності один рік до суми нарахованої пені, про що було заявлено в суді першої інстанції поручителем ОСОБА_4 , оскільки згідно розрахунку боргу станом на 12.02.2021 банк нарахував до стягнення суму пені - 17981,60грн.,притому надав розрахунок суми пені за період з 11.09.2018 по 11.03.2020 у розмірі 4258.05грн, однак позов до суду банком направлено 20.02.2021р. (а.с.48,52).

Колегія суддів зазначає, у той же час вказаний розрахунок заборгованості не був належним чином досліджений самим судом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

В рахунок забезпечення виконання умов кредитного договору сторонами 02.07.2018 сторонами було підписано договір поруки, де у п.6.9. цього договору поруки сторони домовилися про збільшення позовної давності до 3-х років щодо вимог стягнення неустойки. Однак, як визнав суд на час звернення до суду порука вже була припинена у зв`язку із чим у задоволенні вимог до поручителя було відмовлено.

Проте, поручитель як сторона у справі, скористувавшись своїм правом, передбаченим ч.3 ст. 267 ЦК України, заявила про застосування спеціальної позовної давності до стягнення сум пені, оскільки в умовах кредитного договору відсутня домовленість між банком та позичальником про збільшення спеціальної позовної давності.

В той же час, норма п.п. 1.1.1.2 Кредитного договору, якою встановлено сплату процентів у разі прострочення кінцевого терміну повернення кредиту не може бути застосована з моменту його зміни на підставі частини другої статті 1050 ЦК України, оскільки згідно умов договору, зазначений розмір процентної ставки вступає в дію, починаючи з дня (дати) наступного за кінцевим терміном (днем) погашення заборгованості за кредитом, який визначений в п 1.1 Кредитного договору, тобто з 30 червня 2023 р.

Крім того, за правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Такий висновок, відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12- ц та від 17.02.2021 р. у справі №383/869/14.

Тобто, в межах строку позовної давності до стягнення підлягає сума пені, нарахована в межах року, що передував зверненню з позовом до суду.

З розрахунку пені, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що вона нарахована за період, що перевищує один рік (з 11.09.2018 р. по 11.03.2020р.), та заявлена до стягнення по закінченню річного строку позовної давності (22.02.2021 р.).

Таким чином, оскільки умовами кредитного договору сторони не передбачили збільшений строк позовної давності щодо стягнення неустойки, то, звертаючись з позовом 22.02.2021 р., позивачем пропущено річний строк позовної давності, про що відповідач- ОСОБА_2 зазначала у своєму відзиві на позов.

Слід наголосити, що у пункті 139 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц зроблено висновок про те, що у спорі з декількома відповідачами при солідарному обов`язку будь-який із них може заявити про застосування позовної давності.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

За своєю правовою природою неустойка володіє акцесорним характером, яка, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.

Аналізуючи в сукупності вищезазначені норми права Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року по справі 202/4494/16-ц дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, а права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому пред`явлення вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України може відбуватись як у судовому порядку, шляхом звернення кредитодавця з позовом до позичальника, так и в досудовому порядку.

24 вересня 2019 року керівником відділення АТ «Банк «Український капітал» відповідачу ОСОБА_1 було вручено повідомлення №10/1/09-2236 про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, в якому містилася вимога у семиденний термін достроково повернути отримані кредитні кошти, сплатити проценти та нараховані штрафні санкції, що загалом за Кредитним договором від 02.07.2018 року №8ак-18, станом на момент вручення повідомлення, склало 269 838 грн 80 коп., з яких: заборгованість по сплаті кредиту - 252 931 грн 28 коп.; заборгованість по сплаті процентів - 4 667 грн 79 коп.; штрафні санкції (пеня) - 9 840 грн 19 коп.; 3% річних - 576 грн 50 коп.; інфляційні втрати - 1 823 грн 04 коп.

Таким чином, банк використав своє право вимоги на дострокове повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно умов кредитного договору змінив кінцевий строк повернення кредиту з 30.06.2023 року на 01.10.2019.

На підставі викладеного вимоги банку щодо стягнення процентів за користування кредитом після 01.10.2019 року не гуртуються на законі, а тому доводи апеляційної скарги щодо безпідставності нарахування процентів за користування кредитом починаючи з 02.10.2019 по 11.03.2020 заслуговують уваги і дають підстави для скасування в цій частині рішення.

Колегія зауважує на помилковість висновку суду першої інстанції про пред`явлення банком 24.09.2019 дострокової вимоги про повернення кредитної заборгованості не в повному обсязі, бо наведені розрахунки боргу по тілу кредиту та процентах розрахованих банком вказують, що банком вимога про дострокове повне погашення кредитної заборгованості протягом 7 днів дня отримання вимоги була пред`явлена (24.09.2019 р. день отримання позичальником вимоги про дострокове погашення заборгованості + 7 днів) і в судовому засіданні представник банку проти цієї вимоги не заперечив.

Отже саме з 01 жовтня 2019 року право позивача нараховувати проценти за користування кредитом та штрафні санкції припинилось, а його інтереси повинні забезпечуватись відповідно до ст. 625 ЦК України.

За ст.625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки представлені банком розрахунки сум відповідальності, передбачених ст. 625 ЦК України стосуються не тільки періоду після закінчення дії договору, то вирішуючи питання нарахування трьох процентів річних від простроченої суми, оскільки інший розмір процентів не встановлений кредитним договором, з відповідача підлягає стягненню за період 02.10.2019 по 11.03.2020, виходячи із заявленої суми та періоду у позову, 1140,17 грн., який дорівнюється різниці між нарахованою сумою станом на 11.03.2020 по 24.09.2019 (1716,67грн 576,50грн., як зазначено у вимозі від 24.09.2019.) За цей період сума інфляційний витрат, що підлягає стягненню на користь банку склала 1282,59грн. (252931,28грн+4667,79грн =257599,07грн х100,7%х100,1%х99,8%х100,2%х99,7%= 258881,66грн-257599,07грн).

На підставі ст. 376 ЦПК України через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, рішення в оскарженій частині змінити, виклавши абзац 2 резолютивної частини рішення у такий редакції: «стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк «Український капітал» заборгованість за кредитним договором № 8ак-18 від 02 липня 2018 року у розмірі 260021 грн 83 коп., яка складається з 252 931 грн 28 коп. заборгованності по сплаті кредиту; 4 667 грн 79 коп. заборгованності по сплаті процентів, 1140грн.17 коп. три проценти річних від простроченої суми; 1282грн 59 коп. інфляційні витрати, а також 1944 грн 52 коп судового збору за подання позову».

Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволенню позову з відповідача на користь банку в рахунок відшкодування фактично понесених судових витрат за подання позову апеляційний суд стягує 1944,52грн., а банку на користь ОСОБА_1 понесені витрати по оплаті судового збору за апеляційний перегляд справи 2916,78грн.

В силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 вересня 2021 року змінити, виклавши абзац 2 резолютивної частини рішення у такий редакції:

«Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк «Український капітал» заборгованість за кредитним договором № 8ак-18 від 02 липня 2018 року у розмірі 259204 грн. 62 коп., яка складається з 252 931 грн 28 коп. заборгованності по сплаті кредиту; 4 667 грн 79 коп. заборгованності по сплаті процентів, 1140грн.17 коп. три проценти річних від простроченої суми; 465грн.48 коп. інфляційні витрати, а також 1944 грн 52 коп судового збору за подання позову».

Стягнути з Акціонерного товариства «Банк «Український капітал» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи в сумі 2916грн 78 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст судового рішення складено 22 грудня 2021 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: Т.А.Левченко

О.І. Собина