ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9092/21 Справа № 179/567/21 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді - Деркач Н.М.,

суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,

за участю секретаря - Усик А.Д.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання дітей ,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання дітей збільшення його з ј частини до 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу).

В обгрунтування позову ОСОБА_2 зазначила, що 20.11.2015 року нею з відповідачем був укладений шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка, ОСОБА_3 . Відповідно до рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 16.12.2020 року з відповідача на її користь стягнуті аліменти в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) на утримання доньки. ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син, у зв`язку з чим позивач потребує додаткової матеріальної допомоги. Оскільки змінився сімейний стан позивача, а саме народження другої дитини, то вважає, що має право на зміну розміру аліментів, стягнутих з відповідача в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) на 1/3 частину від усіх видів заробітку (доходу).

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2021 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання дітей.

Змінено розмір стягуваних з ОСОБА_1 аліментів в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на 1/3 частину від усіх видів заробітку (доходу)на користь ОСОБА_2 на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня набрання рішення законної сили. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив дійсних прав та обов`язків сторін та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_5 .

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду, як законне та обгрунтоване, залишити без змін.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 20 листопада 2015 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 16.12.2020 року стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на утримання неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 вересня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що у звязку з народженням ІНФОРМАЦІЯ_8 другої дитини, ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , у неї змінився сімейний стан, тому вона потребує додаткової матеріальної допомоги.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтями 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною другою статті 182 СК України у редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.1 ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів.

Матеріалами справи встановлено, що після ухвалення рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача у сторін у справі народився син.

Як встановлено з матеріалів справи та пояснень сторін у справі, діти проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. При цьому, ОСОБА_2 знаходиться у відпустці по догляду за малолітнім сином.

Наведені обставини свідчать про наявність правових підстав для збільшення розміру аліментів, стягнутих рішенням суду з відповідача на користь позивача.

Тому висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 є правильним, законним та обгрунтованим.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він надає додаткову матеріальну допомогу на утримання своїх дітей не звільняє його від обовязку по сплаті аліментів.

Посилання апелянта на те, що позивачем не обгрунтовано підстави для збільшення розміру аліментів спростовуються матеріалами справи, фактичними обставинами та положеннями ч.1 ст. 273 СК України, якою передбачено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів.

Також колегією суддів не приймаються до уваги посилання апелянта на те, що позивач з батьком позбавили його житла, у звязку з чим він змушений винаймати його, оскільки не стосуються предмета спору.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно вирішено спір по суті, дано належну правову оцінку усім доводам сторін.

Апеляційна скарга не містить доказів порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, тому не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення лише у випадках, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.М. Деркач

Судді: І.Ю. Ткаченко

М.М. Пищида