Єдиний унікальний номер № 616/655/20
Провадження № 4-с/616/1/21
У Х В А Л А

Іменем України

„22 лютого 2021 року Великобурлуцький районний суд

Харківської області

в складі головуючого - судді РИКОВА М.І.

за участю секретаря

судового засідання ШЕГДИ В.М.

скаржника не з`явився

заінтерсованої особи головного державного виконавця

СМІРНОВОЇ Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та постанову головного державного виконавця Великобурлуцького районного відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Смірнової Тетяни Володимирівни,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії та постанову головного державного виконавця Великобурлуцького районного відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Смірнової Т.В. в якій просить визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Великобурлуцького районного відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Смірнової Т.В. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 30 серпня 2019 року.

В обґрунтування скарги ОСОБА_2 зазначив, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 404623 від 08 серпня 2020 року він керував транспортним засобом «RENAULT LAGUNA» о 00 год. 10 хв. в районі 8 км автодороги М01, будучи обмеженим у праві керування транспортними засобами Великобурлуцьким районним відділом Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Від працівників поліції йому стало відомо, що вказане обмеження накладено на нього, як на боржника зі сплати аліментів.

Постановою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 26 серпня 2020 року провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності його за ч.3 ст.126 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про повідомлення ОСОБА_2 про наявність постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом.

Крім того, скаржник зазначає, що обмеження у праві керування транспортними засобами позбавляє його можливостей виплачувати аліменти, які він останнього часу сплачував більш менш регулярно по мірі можливості заробітку та надходження зароблених грошових коштів. При винесені постанови відповідач не врахував, що постійного місця роботи в нього немає.

ОСОБА_2 в своїй заяві також зазначає, що він працює на будівництві за договорами на різних об`єктах не тільки в Харківській області, але і за її межами. 28 вересня 2020 року він звернувся до державного виконавця з заявою про зняття незаконно накладеного на нього тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, однак виконавець відмовив у задоволенні його заяви. Вважає, що постанова винесена незаконно та з порушенням чинного законодавства, а тому виконанню не підлягає. За викладених обставина просив задовольнити його скаргу та скасувати спірну постанову.

Не погодившись із скаргою начальник Великобурлуцького районного відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) подав заперечення на скаргу в яких вказав, що у відділі перебуває на виконані виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною віку повноліття.

14 серпня 2006 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено сторонам до відома та виконання. Станом на 30 серпня 2019 року відповідно до розрахунку державного виконавця у ОСОБА_2 утворилась заборгованість зі сплати аліментів у сумі 64 902 грн 74 к.

30 серпня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, яку було направлено рекомендованою поштою сторонам виконавчого провадження. Станом на теперішній час боржник не надав до відділу відповідних документів, підтверджуючих основне (законне) джерело отримання доходів пов`язане з використанням транспортних засобів. Посилаючись на те, що державним виконавцем проведено усі виконавчі дії, згідно чинного законодавства просить відмовити у задоволені скарги в повному обсязі.

ОСОБА_2 на заперечення начальника Великобурлуцького районного відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Барабанова В.В. надав відповідь в якій вказав, що виконавець не врахував та не встановив, що постійного місця праці в нього немає, оскільки він працює на будівництві за договорами на різних об`єктах і не тільки в Харківській області, а тому транспортний засіб є для нього крайньою необхідністю для можливості пересування. Своєю постановою від 30 серпня 2019 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами виконавець позбавив його останніх можливостей для існування та виплати аліментів, не взявши до уваги приписи ч.10 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

Заявник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи судову повістку отримав особисто в приміщенні суду 19 лютого 2021 року, у відповіді на заперечення просив розглядати скаргу без його участі, вказавши, що вимоги по скарзі підтримує повністю (а.с.71-72).

Стягувач ОСОБА_3 також в судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи судову повістку отримала особисто в приміщенні суду 20 лютого 2021 року (а.с.82).

Згідно з ч.2 ст.450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд вирішив справу розглядати без участі стягувача та боржника.

Головний державний виконавець Великобурлуцького районного відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Смірнова Т.В. в судовому засіданні просила відмовити в задоволені скарги, зазначивши, що її дії, як головного державного виконавця, були законні та постанова про тимчасове обмеження у праві користування транспортними засобами винесена правомірна.

Заслухавши головного державного виконавця, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як встановлено в судовому засіданні, на виконанні у Великобурлуцького районного відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває виконавче провадження № 18520618 по виконанню виконавчого листа № 2-98 від 01 березня 2006 року, виданого Великобурлуцьким районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, починаючи з 13 лютого 2006 року і до досягнення дитиною віку повноліття (а.с.52-53).

Заочним рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 22 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 в інтересах малолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав задоволено та ОСОБА_2 позбавлений батьківських прав відносно дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.97)

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконання судового рішення здійснює суд.

За змістом статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За змістом ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Із змісту наведених положень закону випливає, що метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а посадові особи державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов`язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно із ч.3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до п.2 ч.9 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови - про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі та інші.

30 серпня 2019 року головним державним виконавцем Великобурлуцького районного відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Смірновою Т.В. винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження відносно ОСОБА_2 у праві керування транспортними засобами (а.с.24-25).

Не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою про скасування вищевказаної постанови, так як автомобіль, яким він керує є єдиним джерелом доходу боржника, оскільки він працює на будівництві по договорам на різних об`єкта як у м. Харкові так і за її межами. Також, посилався на те що постановою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 26 серпня 2020 року провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.3 ст.126 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про його повідомлення про наявність постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом.

Заявник ОСОБА_2 в скарзі стверджував, що постанову про встановлення тимчасового обмеження йому не було направлено. Однак, як убачається із супровідного листа від 30.08.2019 № 14.18-36/5077, копія постанови була направлена на адресу боржника ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.55), що також підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.58). Відтак, державним виконавцем постанова направлялась на адресу боржника.

За матеріалами виконавчого провадження, на момент винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 30 серпня 2019 року у боржника наявна була заборгованість зі сплати аліментів, яка перевищувала суму відповідних платежів за чотири місяці та становила 64 902 грн 74 к. (а.с.59). Сума заборгованості по аліментам боржником не оспорюється.

Як убачається з копій квитанцій наданих позивачем (а.с.08-23) та довідки по заборгованості, згідно виконавчого листа № 2-98 від 01.03.2006, виданого Великобурлуцьким районним судом Харківської області про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 , боржник ОСОБА_2 з квітня 2016 року по грудень 2020 року періодично сплачував аліменти. Всього сума сплачених аліментів становить 62 800 грн 00 к. Також в розрахунку зазначено, що станом на 28 грудня 2020 року заборгованість ОСОБА_2 по аліментам становить 105 778 грн 44к. (а.с.60). Станом на 22 лютого 2021 року заборгованість по аліментам становить 112 427 грн 39 к. (а.с.91).

Між тим слід зазначити, що державним виконавцем за останні чотири місяці нараховані аліменти щомісячно у розмірі 2 719 грн 25 к, які боржник не сплатив.

З відповідей на запит державного виконавця (АСВП № 18520618) до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи та про осіб боржників, які отримують пенсію вбачається, що за результатами обробки запиту стосовно ОСОБА_2 інформації не знайдено (а.с.92,93).

Відповідно даних Державної фіскальної служби України боржник за вказаним у запиті податковим номером або серією (за наявності) та номером паспорту на обліку в органах ДФС не перебуває, інформація щодо джерел отримання доходів в ДРФО відсутня (а.с.94,95).

Як убачається з відповіді на запит № 96260289 до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів в МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником ОСОБА_2 транспортні засоби (а.с.96).

Відповідно до ч.10 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі:

1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування;

2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю І, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю;

3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях;

4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що безпосередньо визначено ч.1 ст.13 ЦПК України.

Згідно зі статтями 76,81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявник ОСОБА_2 у скарзі вказав, що при винесені постанови відповідач не врахував, що постійного місця роботи в нього немає. Він працює на будівництві за договорами на різних об`єктах не тільки в Харківській області, але і за її межами, а тому автомобіль є вкрай йому необхідним.

Між тим, при дослідженні матеріалів справи в судовому засіданні не доведено ту обставину, що обмеження права керування транспортними засобами позбавляє скаржника основного, законного джерела засобів для існування, оскільки при зверненні до суду скаржник посилався на ту обставину, що він працює неофіційно на будівництві, в той же час в судовому засіданні головний державний виконавець Великобурлуцького районного відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Смірнова Т.В. вказала, що даних стосовно наявності автомобіля нею не здобуто, а навпаки відповідно до даних МВС транспортних засобів за ОСОБА_2 не значиться. ОСОБА_2 до скарги документів підтверджуючих джерело отримання доходів пов`язаних з використанням транспортних засобів до суду надано не було.

Також суд враховує, що не дивлячись на існування спору щодо постанови про тимчасове обмеження у праві керування винесену на підставі наявності заборгованості по сплаті аліментів, боржником не заперечується факт існування заборгованості зі сплати аліментів у сумі 112 427 грн 39 к., тобто більше ніж за чотири місяці.

Встановивши, що боржник станом на день винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування транспортними засобами мав заборгованість у розмірі 64 902 грн 74 к., станом на 22 лютого 2021 року має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 112 427 грн 39 к., суд дійшов висновку про те, що державний виконавець постановою від 30 серпня 2019 року у визначений законом спосіб та в межах наданих йому повноважень обґрунтовано винесла постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування транспортними засобами та правильно застосував до спірних правовідносин положення статей 18,71 Закону України «Про виконавче провадження», тому доводи про наявність порушень чинного законодавства в діях державного виконавця не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не можуть бути підставою для задоволення скарги.

Застосування заходів, передбачених ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», слугують належному захисту прав дітей та сприяють встановленню механізму притягнення до відповідальності осіб за несплату аліментів та ухилення боржників у подальшому від виконання призначеного обов`язку із стягнення за несплату аліментів, зменшенню заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріально права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.3 ст.451 ЦПК України: якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на вищезазначене, враховуючи тривале невиконання рішення суду та ухилення боржника ОСОБА_2 від обов`язку по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої доньки, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяця, суд приходить до висновку про те, що дії державного виконавця щодо тимчасово обмеження боржника ОСОБА_2 у праві керування транспортними засобами вчинені правомірно, відповідають меті створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання і можуть бути застосовувані у даному випадку відповідно до вимог статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, суд встановивши правомірність дій державного виконавця при прийнятті оскаржуваної постанови та розрахунку заборгованості, дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_2 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 259-261, 268, 353, 354, 467 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії та постанову Головного державного виконавця Великобурлуцького районного відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Смірнової Тетяни Володимирівни - відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Великобурлуцький районний суд Харківської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Судове рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні 22 лютого 2021 року, проголошено його вступну та резолютивну частини.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 25 лютого 2021 року.

Головуючий Суддя Великобурлуцького районного суду

Харківської області М.І.РИКОВ