У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.02.2021 Справа №607/3011/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливка Л.М.

за участі секретаря судового засідання Хамелко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі подання приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха Анатолія Івановича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Мелих Анатолій Іванович звернувся до суду із поданням, у якому просить вирішити питання про примусове проникнення до володіння (нерухомого майна) боржника ОСОБА_1 , а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Подання обґрунтовує тим, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження АСВП №60626940 з примусового виконання виконавчого листа №607/3011/16-ц виданого 14 серпня 2017 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором № 612/2008 від 24 квітня 2008 року в розмірі 193409,16 доларів США, що еквівалентно 255066,43 грн. Стягнено із ОСОБА_1 37671,27 грн. судового збору. 18 листопада 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої направлено боржнику 18 листопада 2019 року рекомендованою кореспонденцією. Вказана постанова отримана ОСОБА_1 22 листопада 2019 року. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що боржнику належить квартира за адресою АДРЕСА_1 , яка перебуває в іпотеці АТ «Кредобанк» згідно іпотечного договору від 24 квітня 2008 року. Згідно відповіді Державної фіскальної служби України від 12 січня 2021 року інформація по наявні рахунки боржника відсутня, фізичну особу підприємця ОСОБА_1 знято з обліку у контролюючих органах. Згідно відповіді Державної фіскальної служби України від 12 січня 2021 року інформація по доходи боржника відсутня. Згідно відповіді Пенсійного фонду України від 12 січня 2021 року боржник на обліку як отримувач пенсії не перебуває та доходів не отримує. Згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС в Тернопільській області за №31/19-5026 від 12 грудня 2019 року за боржником зареєстровані транспортні засоби. Постановою приватного виконавця Мелих А. І. № 60626940 від 18 листопада 2019 року оголошено в розшук майно боржника транспортні засоби, а саме: КАМАЗ5320, 1990 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 , вантажний бортовий, СЗАН83571,1992 року випуску, ДНЗ05014ТІ, причіп бортовий, Фіат Добло, 2009 року випуску, ДНЗ НОМЕР_2 , легковий пасажирський. Згідно відповіді відділу реєстрації проживання особи Тернопільської міської ради № 2853/28-03 від 27 листопада 2019 року боржник ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Вимогою приватного виконавця за № 2218 від 16 листопада 2020 року призначено примусове виконання рішення суду о 18 годині 26 листопада 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , боржника зобов`язано з`явитись на місце проведення виконавчих дій, а саме для перевірки майнового стану та опису нерухомого майна боржника. Дану вимогу направлено боржнику ОСОБА_1 рекомендованою кореспонденцією 16 листопада 2020 року. Актом приватного виконавця від 26 листопада 2020 року встановлено, що на місце проведення виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_1 , боржник згідно вимоги не з`явився, тому провести виконавчі дії виявилось неможливим, оскільки двері до квартири були зачиненні, на дзвінки та стукіт протягом 10 хв. ніхто не відреагував. 22 грудня 2020 року на адресу боржника рекомендованим листом направлено виклик виконавця за № 2807 із вимогою з`явитися до приватного виконавця 05 січня 2021 року о 10 годині та надати пояснення щодо невиконання рішення суду, також надати інформацію про майно та доходи, який направлений боржнику рекомендованою кореспонденцією 22 грудня 2020 року. Згідно акта приватного виконавця від 05 січня 2021 року боржник на вказаний виклик не відреагував, до виконавця не з`явився та про наявність поважних причин неявки не повідомив. Повторною вимогою виконавця за №2808 від 22 грудня 2020 року призначено примусове виконання рішення суду на 18 годину 05 січня 2021 року за адресою : АДРЕСА_1 . Боржника зобов`язано з`явитися на місце проведення виконавчих дій, а саме перевірки майнового стану та опису нерухомого майна боржника. Дану вимогу направлено боржнику рекомендованою кореспонденцією 22 грудня 2020 року. Актом приватного виконавця від 05 січня 2021 року встановлено, що на місце проведення виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_1 , боржник згідно вимоги не з`явився, тому провести виконавчі дії виявилось неможливим, оскільки двері до квартири були зачиненні, на дзвінки та стукіт протягом 10 хв. ніхто не відреагував. Станом на 12 січня 2021 року заборгованість боржника ОСОБА_1 перед стягувачем АТ «Кредобанк» становить 193409,16 доларів США та 37671, 27 гривень судового збору. У ході виконавчого провадження приватним виконавцем не виявлено коштів боржника, будь-яких доходів боржника чи іншого рухомого майна, з метою звернення стягнення для задоволення вимог стягувача. Боржник ОСОБА_1 на вимоги приватного виконавця ніяк не реагує, на офіційні виклики до виконавця не з`являється. Посилаючись на наведене та невиконання рішення приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Мелих А. І. суду просить подання задовольнити.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 439 ЦПК України суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Дослідивши та оцінивши зібрані докази у справі, суд встановив наступні обставини.

14 серпня 2017 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист №607/3011/16-ц про стягнення з солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором № 612/2008 від 24 квітня 2008 року в розмірі 193409,16 доларів США, що еквівалентно 255066,43 грн. Стягнено із ОСОБА_1 в користь ПАТ «Кредобанк 37671,27 грн. судового збору.

18 листопада 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелих А. І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП №60626940, копію якої направлено боржнику 18 листопада 2019 року рекомендованою кореспонденцією. Вказана постанова отримана ОСОБА_1 22 листопада 2019 року.

Згідно відповіді Державної фіскальної служби України від 12 січня 2021 року інформація по доходи боржника відсутня, фізичну особу підприємця ОСОБА_1 знято з обліку у контролюючих органах.

Як убачається із відповіді Пенсійного фонду України від 12 січня 2021 року боржник на обліку як отримувач пенсії не перебуває та доходів не отримує.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що боржнику належить квартира за адресою АДРЕСА_1 , яка перебуває в іпотеці АТ «Кредобанк» згідно іпотечного договору від 24 квітня 2008 року.

Відповідно із інформацією наданою Відділом реєстрації місця проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради № 2853/28-03 від 27 листопада 2019 року за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: боржник ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , 1998 року народження, ОСОБА_4 , 1976 року народження, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС в Тернопільській області за №31/19-5026 від 12 грудня 2019 року за боржником зареєстровані транспортні засоби а саме: КАМАЗ5320, 1990 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 , вантажний бортовий, СЗАН83571,1992 року випуску, ДНЗ05014ТІ, причіп бортовий, Фіат Добло, 2009 року випуску, ДНЗ НОМЕР_2 , легковий пасажирський.

Постановою приватного виконавця Мелех А. І. № 60626940 від 18 листопада 2019 року оголошено в розшук майно боржника транспортні засоби: КАМАЗ5320, 1990 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 , вантажний бортовий, СЗАН83571,1992 року випуску, ДНЗ05014ТІ, причіп бортовий, Фіат Добло, 2009 року випуску, ДНЗ НОМЕР_2 , легковий пасажирський.

Вимогою приватного виконавця за № 2218 від 16 листопада 2020 року призначено примусове виконання рішення суду 0 18 годині 26 листопада 2020 року за адресою : АДРЕСА_1 , боржника зобов`язано з`явитись на місце проведення виконавчих дій, а саме для перевірки майнового стану та опису нерухомого майна боржника.

Дану вимогу направлено боржнику ОСОБА_1 рекомендованою кореспонденцією 16 листопада 2020 року.

Актом приватного виконавця від 26 листопада 2020 року встановлено, що на місце проведення виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_1 , боржник згідно вимоги не з`явився, тому провести виконавчі дії виявилось неможливим, оскільки двері до квартири були зачиненні, на дзвінки та стукіт протягом 10 хв. ніхто не відреагував.

22 грудня 2020 року на адресу боржника рекомендованим листом направлено виклик виконавця за № 2807 із вимогою з`явитися до приватного виконавця 05 січня 2021 року о 10 годині та надати пояснення щодо невиконання рішення суду, також надати інформацію про майно та доходи, який направлений боржнику рекомендованою кореспонденцією 22 грудня 2020 року.

Згідно акта приватного виконавця від 05 січня 2021 року боржник на вказаний виклик не відреагував, до виконавця не з`явився та про наявність поважних причин неявки не повідомив.

Повторною вимогою виконавця за №2808 від 22 грудня 2020 року призначено примусове виконання рішення суду на 18 годину 05 січня 2021 року за адресою : АДРЕСА_1 . Боржника зобов`язано з`явитися на місце проведення виконавчих дій, а саме перевірки майнового стану та опису нерухомого майна боржника.

Дану вимогу направлено боржнику рекомендованою кореспонденцією 22 грудня 2020 року.

Актом приватного виконавця від 05 січня 2021 року встановлено, що на місце проведення виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_1 , боржник згідно вимоги не з`явився, тому провести виконавчі дії виявилось неможливим, оскільки двері до квартири були зачиненні, на дзвінки та стукіт протягом 10 хв. ніхто не відреагував.

Суд, розглянувши подання, вивчивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, вважає, що подання не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Під час здійснення виконавчого провадження, серед іншого, виконавець має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Частиною 1 статті 439 ЦПК України встановлено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

З аналізу вищенаведених норм Закону вбачається, що у поданні про примусове проникнення до житла особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, повинні бути зазначені достовірні дані про наявність такого майна у приміщенні, до якого потрібно здійснити примусове проникнення. Така позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі за №678/282/16-ц.

Аналіз положень Закону України "Про виконавче провадження" та процесуальних норм дає підстави для висновку про законодавче збалансування прав як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано.

При цьому, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Судове рішення про надання дозволу на проникнення до житла чи іншого володіння боржника має бути вмотивованим, тобто суду мають бути надані переконливі докази того, що виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до майна, проте це не дало результатів.

Підставою для такого проникнення, як логічно випливає з аналізу наведених положень законодавства, є порушення боржником у виконавчому провадженні, встановлених статтею 19 Закону "Про виконавче провадження" обов`язків, які свідчать про ухилення особи від виконання рішення суду.

До таких обов`язків, зокрема, відноситься обов`язок допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

Таким чином, юридично важливою обставиною при розгляді подання виконавця про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Відповідно до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Аналіз положень Закону України "Про виконавче провадження" та процесуальних норм дає підстави для висновку про законодавче збалансування прав як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано.

При цьому, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Судове рішення про надання дозволу на проникнення до житла чи іншого володіння боржника має бути вмотивованим, тобто суду мають бути надані переконливі докази того, що виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до майна, проте це не дало результатів.

Підставою для такого проникнення, як логічно випливає з аналізу наведених положень законодавства, є порушення боржником у виконавчому провадженні, встановлених статтею 19 Закону "Про виконавче провадження" обов`язків, які свідчать про ухилення особи від виконання рішення суду.

До таких обов`язків, зокрема, відноситься обов`язок допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

Таким чином, юридично важливою обставиною при розгляді подання виконавця про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Вирішуючи питання про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника, суд повинен встановити, що боржник повідомлений про наявність виконавчого провадження, отримав повідомлення про необхідність бути присутнім при проведенні виконавчих дій та встановити обставини створення перешкод у проведенні виконавчих дій, тим самим, відзначається, що виконавець може звертатись до суду з поданням про примусове проникнення до володіння особи лише у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань під час примусового виконання рішення суду.

Слід звернути увагу, що у вказаному поданні не викладено жодних обставин щодо невиконання боржником рішення суду.

Також, у вказаному поданні приватним виконавцем лише зазначено, що боржник ОСОБА_1 не з`являється на місце проведення виконавчих дій, у зв`язку із чим не можливо провести опис майна боржника.

Однак, у матеріалах подання відсутні докази того, що боржник ОСОБА_1 належним чином повідомлений про намір приватного виконавця здійснювати виконавчі дії з приводу опису майна боржника.

З досліджених матеріалів, доданих державним виконавцем до подання, не вбачається належних доказів того, що боржником ОСОБА_6 не виконуються вимоги державного виконавця, щодо його явки на місце проведення виконавчих дій, зокрема не надано жодних доказів на підтвердження отримання боржником вимог державного виконавця про необхідність з`явитися на місце вчинення виконавчих дій.

Крім цього, матеріали подання не містять доказів на підтвердження того, що боржник ОСОБА_1 свідомо та умисно перешкоджає приватному виконавцю проведенню вказаних виконавчих дій, не даючи доступу до належного йому житлового приміщення.

Акти про вихід приватного виконавця для проведення виконавчих дій, надані приватнм виконавцем не свідчать про ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду.

Інших доказів на підтвердження того, що боржник ОСОБА_1 , перешкоджає у здійсненні приватним виконавцем виконавчих дій, та, зокрема, доказів стосовно того, що ним чиняться перешкоди у доступі приватному виконавцю до її житла, якими, на переконання суду, можуть бути документи, що підтверджують факт не допуску виконавця до житла чи іншого володіння особи , виклики, які скеровувалися боржнику, про явку до виконавця та копії повідомлень про вручення зазначених документів боржнику, письмові пояснення боржника, відомості про те, що боржник користується зазначеним вище житлом та фактично у ньому проживає, приватним виконавцем до подання не надано, та не надано доказів того, що приватний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла, проте це не дало результатів.

Таким чином, наведене також може свідчити про необізнаність боржника про вчинення щодо нього виконавчих дій, оскільки матеріали справи не містять жодного повідомлення, яке йому було особисто вручено.

Виходячи з вищевказаного та аналізуючи надані документи, суд приходить до висновку, що подання не підлягає задоволенню, оскільки примусове проникнення до житла або іншого приміщення не є першочерговим засобом, а навпаки є одним з крайніх заходів примусового виконання рішення суду, а матеріали подання не містять належних доказів, які б вказували на свідоме ухилення боржника від виконання рішення суду, що дійсно були вжиті першочергові заходи виконавчого провадження, та вжиття інших заходів виконання не забезпечить його ефективність, що в свою чергу обґрунтовувало б наявність підстав для такого втручання в особисті охоронювані законом права боржника та інших осіб, які зареєстровані або проживають в житловому помешканні за адресою, зазначеною у поданні.

Наведені обставини не дають можливості встановити доцільності та необхідності примусового проникнення у спірне приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а тому у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелеха Анатолія Івановича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 259, 260, 261, 269, 352-354, 439 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелеха Анатолія Івановича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Дата складення повного тексту ухвали суду 24 лютого 2021 року.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка