Справа № 194/1275/20
Номер провадження № 2/194/44/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.,

за участю секретаря судового засідання Ніколайчук О.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивує тим, що він та відповідачі є користувачами квартири АДРЕСА_1 . Дана квартира перебуває у власності виконавчого комітету Тернівської міської ради. Ордер №304 був виданий ОСОБА_5 , після його смерті головним наймачем квартири АДРЕСА_1 стала його дружина ОСОБА_6 . Він та відповідач ОСОБА_2 є онуками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а відповідач ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, а договір найму житлового приміщення після її смерті не змінювався, оскільки відповідачі не мають наміру займатися цим питанням. Відповідач ОСОБА_4 з 2008 року по теперішній час у вищевказаній квартирі за місцем її реєстрації не мешкає, її речей в квартирі не має, спроб вселитися відповідач не проводила, оплату за комунальні послуги ніколи не здійснювала та не здійснює. Відповідач ОСОБА_2 будучі неповнолітньою, проживала в будинку сімейного типу за адресою АДРЕСА_2 . Досягнув повноліття, продовжує проживати в зазначеному будинку. Тобто, після досягнення повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем реєстрації не мешкає, її речей в квартирі не має, спроб вселитися вона не проводила, оплату за комунальні послуги не здійснює. Так як відповідачі спільним з ним житлом не користуються, не виконують обов`язки членів сім`ї, пов`язаних в утриманні, оплати житлового приміщення та комунальних послуг, будь-яке майно відповідачів в квартирі відсутнє, а реєстрація відповідачів в квартирі перешкоджає йому у загальному порядку в отриманні компенсації за комунальні послуги - опалення, як працівнику вугільної промисловості. Крім того, він не може переоформити фінансово-обліковий рахунок на квартиру, хоча один з 2008 року утримує вищезазначену квартиру та оплачує комунальні послуги. Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , що є підставою для їх зняття з реєстрації місця проживання.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. В попередніх судових засіданнях пояснював, що ОСОБА_4 є його тіткою та з 2008 року не мешкає в спірній квартирі, а ОСОБА_2 є його сестрою, сиротою та з народження не мешкає в спірній квартирі. Він також сирота, ОСОБА_4 була опікуном. Їх речей в квартирі не має, підтримує позовну заяву та просить її задовольнити. Також суду зазначив, що розмова між ним та відповідачем ОСОБА_2 була, та він її повідомив, що до квартири її не пустить.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, оскільки позивач погашав борги за комунальні послуги, зробив ремонт в квартирі, несе витрати по утриманню квартири.

Відповідач ОСОБА_4 надала суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу без її участі. Також зазначила, що з 23 грудня 2020 року місцем її реєстрації є буд. АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову. Зазначила, що вона не мешкала взагалі в спірній квартирі. З народження мешкала з батьками, а потім в будинку сімейного типу за адресою: АДРЕСА_4 . Школу закінчила в 2020 році та з 01 вересня 2020 року навчається в училищі м. Бердянськ та мешкає в гуртожитку. Позивач її до спірної квартири не пускає, влітку 2020 року казав їй якщо прийде, то навіть на поріг не впустить. Вона не погоджувалася знятися з реєстрації з спірної квартири.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, відповідача ОСОБА_2 , допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до наступних висновків.

Ухвалою суду від 23 лютого 2021 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, закрито.

Так, в судовому засіданні встановлено, що рішенням виконавчого комітету Тернівської ради депутатів трудящих м. Тернівка від 19 жовтня 1977 року № 229 ОСОБА_5 видано ордер на сім`ю з 6 чоловік на право зайняття квартири АДРЕСА_5 , про що свідчить корінець ордеру.

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні, виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради від 18 вересня 2020 року за адресою: АДРЕСА_6 зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 .

Згідно акту від 16 вересня 2020 року, складеного начальником ЖРЕД-2 Толстих Н.М. та сусідами ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , але з 2008 року по теперішній час не мешкають в ній.

Відповідно до довідки квартального №14 ОСОБА_11 від 23 вересня 2020 року, ОСОБА_4 мешкає за адресою буд. АДРЕСА_3 .

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи виконавчого комітету Тернівської міської ради від 28 жовтня 2020 року, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 з 28 березня 2002 року по теперішній час. Згідно рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2006 року батьки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позбавлені батьківських прав.

Відповідно рішення виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області № 538 від 20 грудня 2006 року ОСОБА_2 влаштована на повне державне забезпечення в державну установу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. На підставі ст. 71 Житлового Кодексу України за ОСОБА_2 закріплена житлова площа за адресою: АДРЕСА_6 .

Відповідно до рішення виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області № 55 від 09 лютого 2011 року на базі прийомної сім`ї ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_4 створено дитячий будинок сімейного типу та влаштовано на спільне проживання й виховання до нього малолітніх дітей, в тому числі і ОСОБА_2 . Згідно ст. 71 Житлового Кодексу України за ОСОБА_2 закріплена житлова площа за адресою: АДРЕСА_6 .

Згідно довідки, наданої ДНЗ «Бердянський центр професійно-технічної освіти» м. Бердянська від 06 вересня 2020 року ОСОБА_2 навчається в ДНЗ «Бердянський центр професійно-технічної освіти» м. Бердянська з 01 вересня 2020 року по 30 червня 2022 року на денній формі навчання.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що вона є сусідкою позивача. Позивач мешкає в квартирі давно, а його тітка ОСОБА_4 після закінчення школи в спірній квартирі не мешкає, а ОСОБА_2 вона не знає та не бачила, щоб та приходила до квартири.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона є сусідкою позивача. ОСОБА_4 в спірній квартирі не мешкає 12 років, а ОСОБА_2 вона не знає та не бачила, щоб та приходила до квартири та мешкала. Фактів перешкоджання ОСОБА_2 мешкати в квартирі вона не знає, в гостях у позивача вона не була жодного разу.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч.ч. 1,2,3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р., громадяни України зобов`язані протягом 10 днів після прибуття на нове місце проживання зареєструвати місце проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р., зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло.

Згідно зі статтею 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти, батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року).

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 3 ст. 71 ЖК УРСР жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання, влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Частиною 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України, передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини.

Наведені правові висновки узгоджуються з висновками суду касаційної інстанції, викладеними у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 711/4431/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 466/7546/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі № 337/1760/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 368/750/16-ц, від 25 серпня 2020 року у справі № 206/3425/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 755/16152/16-ц.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рішенням виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області № 538 від 20 грудня 2006 року була влаштована на повне державне забезпечення в державну установу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, рішенням виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області № 55 від 09 лютого 2011 року була влаштована до прийомної сім`ї ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_4 , а тому не могла самостійно визначати своє місце проживання. Отже сам по собі факт її не проживання у спірній квартирі з 2008 року, не може бути безумовною підставою для визнання її такою, що втратила право користування зазначеним житлом.

Після закінчення загальноосвітньої школи та досягнення повноліття ОСОБА_2 навчається в ДНЗ «Бердянський центр професійно-технічної освіти» м. Бердянська з 01 вересня 2020 року по 30 червня 2022 року на денній формі навчання, що також не може бути безумовною підставою для визнання її такою, що втратила право користування зазначеним житлом.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 набула право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачем не надано, хоча це є його процесуальним обов`язком.

Таким чином, в судовому засіданні знайшли підтвердження факти, що ОСОБА_2 не мешкає в спірній квартирі з 2008 року, натомість факт її не проживання у спірній квартирі обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення її права користування житловим приміщенням, а також того, що позивач ОСОБА_3 чинив перешкоди відповідачу ОСОБА_2 у користуванні оспорюванню квартирою.

На підставі зазначеного суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

У зв`язку з відмовою ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог судовий збір відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 76, 77, 81, 131, 141, 247, 258, 264, 265, ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складено 26 лютого 2021 року.

Головуючий суддя: В.О. Корягін