Справа № 242/2858/20
Провадження № 2/242/10/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2021 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Гандзюк К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Селидове в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення коштів за користування чужим майном, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення коштів за користування чужим майном. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2001 року він є власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В даній квартирі відповідачі проживали до 06.03.2020 року та користувалися нею впродовж 16 років 7 місяців, однак позивачу нічого не сплачували за користування майном та не звільняли квартиру, поки позивач не звернувся до суду. Він є інвалідом ІІ групи, отримує мінімальну пенсію, а тому дана плата могла б поліпшити його скрутне матеріальне становище. Відповідачі є його родичами, повнолітні, працездатні особи, котрі зобов`язані надавати йому матеріальну допомогу. Він міг би на достойних для нього матеріальних умовах дану квартиру надати у найм чи оренду, чи інше. Вважає, що відповідачі повинні сплатити йому за користування квартирою за кожен місяць у розмірі сучасної мінімальної заробітної плати, тобто за 16 років 7 місяців, що складає 199 місяців х 3200 грн. = 636 800 грн. У зв`язку з чим, просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь 636 800 грн. з розпродажем усього майна відповідача у випадку потреби; стягнути з ОСОБА_5 на користь відповідача ОСОБА_2 третину даної суми 636 800 грн., тобто 212 266 грн. 70 коп. для негайного погашення позовного боргу позивачу, з розпродажем усього майна відповідача у випадку потреби; стягнути з ОСОБА_4 на користь відповідача ОСОБА_2 третину даної суми 636 800 грн., тобто 212 266 грн. 70 коп. для негайного погашення позовного боргу позивачу, з розпродажем усього майна відповідача у випадку потреби. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги, зазначивши, що оскільки мінімальна заробітна плата складає 4723 грн., просить стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача за користування квартирою з 06.08.2003 року по 10.03.2020 року(згідно ухвали суду від 03 липня 2020 року) за кожен місяць користування по 4723 грн., тобто за 16 років 7 місяців - 199 місяців х 4723 = 939877 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача за користування квартирою з 06.08.2003 року по 10.03.2020 року за кожен місяць користування по 4723 грн., тобто за 16 років 7 місяців - 199 місяців х 4723 = 939 877 грн.; стягнути з ОСОБА_6 на користь позивача за користування квартирою з 06.08.2003 року по дату припинення користування за кожен місяць користування квартирою по 4723 грн.

Ухвалою судді Селидівського міського суду Донецької області Коліщук З.М. від 24 липня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Селидівського міського суду Донецької області Коліщук З.М. від 13.08.2020 року відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою судді Селидівського міського суду Донецької області Переясловоської Ю.А. від 14 грудня 2020 року цивільну справу за зазначеним позовом прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 19 травня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі.

Ухвалою судді Селидівського міського суду Донецької області Владимирської І.М. від 31 серпня 2021 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 19 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що він має право заробити на життя на власній власності та наймі, взагалі не зважаючи на те, чи працює він чи ні. Крім того, наявність договору чинне законодавство по суті передбачає виключно як варіант, а тому не є обов`язковою умовою, при цьому договір про безкоштовне користування відповідачами даною квартирою теж не укладався. Також позивач жодних коштів за вищевказану квартиру не від кого не отримував. Підтримав позовні вимоги, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просить розглянути справу в її відсутності, а також надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що дійсно позивач є власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з тим, що позивач в ній не мешкав та, щоб квартира не стояла пуста та не збиралися борги з комунальних послуг, позивач пустив її та її неповнолітніх дітей (відповідачі по справі) до квартири, щоб доглядати за нею. Надалі вона вирішила викупити цю квартиру у позивача та їх з позивачем мати ОСОБА_8 особисто передавала брату(позивачу) кошти за цю квартиру, після отримання позивачем коштів за квартиру, з його особистої згоди її та її дітей було прописано в цю квартиру та позивачем було передано їй оригінали правовстановлюючих документів на цю квартиру та всі ключі від квартири. Вона продовжувала разом зі своєю родиною мешкати в цій квартирі, сплачувати комунальні послуги за неї та, так як вона вважала квартиру фактично своєю власністю, почала робити в ній дорогий ремонт(заміна проводки, комунікацій та інше). Своєчасно не переоформила спірну квартиру на її ім`я у зв`язку із відсутністю коштів на переоформлення у нотаріуса та у зв`язку з тим, що на той час позивач мешкав в інших містах та біля 10 років взагалі не мешкав у м. Гірник, Донецької області. Ніякого договору найму(оренди) житлового приміщення з позивачем ні в письмовій, ні в усній формі вони не укладали. Всі ці роки позивача все влаштовувало та ніяких вимог до неї він не висував та не звертався з позовною заявою до суду; жодного разу не сплатив комунальні послуги за квартиру та тільки у 2019 році з невідомих для неї причин звернувся до суду. Не дивлячись на те, що ними було виплачено позивачу кошти за цю квартиру та нею за особисті кошти було зроблено капітальний ремонт в квартирі, оскільки вона не бажала судитися із рідним братом та щось йому доказувати, вона в березні 2021 року добровільно віддала йому оригінали правовстановлюючих документів на спірну квартиру, ключі від квартири та разом зі своїми дітьми виписалися з цієї квартири. На підставі чого провадження по справі ухвалою суду було закрито у зв`язку із відсутністю предмету спору. Позивач не зазначає на підставі саме якого законодавства відповідачі зобов`язані утримувати працездатну особу, яка отримує пенсію. У зв`язку з чим, просить відмовити у повному обсязі в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяву, в якій просять розглянути справу в їх відсутності, просять відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Розглянувши матеріали справи суд встановив, що згідно договору купівлі - продажу квартири від 15 серпня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу, ОСОБА_1 придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відповідей Відділу реєстрації місця проживання громадян Селидівської міської ради від 09.07.2020 року за адресою АДРЕСА_1 з 06.08.2003 року по теперішній час зареєстрована ОСОБА_9 ; ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 10.03.2020 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована з 18.04.2015 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно відповіді виконавчого комітету Курахівської міської ради № 01-24/799 від 22.02.2021 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 06.08.2003 року по 10.03.2020 року; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 06.08.2003 року по 10.03.2020 року; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 17.08.2013 року по 18.04.2015 року.

Згідно листа № 771/02-14 від 10.12.2019 року Другою донецькою державною нотаріальної контори ОСОБА_1 повідомлено, що після смерті ОСОБА_10 померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , 15.08.2019 року з заявою про прийняття спадщини звернулася онука померлого ОСОБА_11 (02.03.2017 року Другою селидівською державною нотаріальною конторою, реєстр № 314, на її ім`я посвідчено заповіт на 2/3 частки квартири під АДРЕСА_4 ), заведена спадкова справа № 76/2019 року, 02.10.2019 року з заявою про відмову від права на спадщину на користь ОСОБА_11 звернулась донька померлого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрована заява про прийняття спадщини від імені ОСОБА_1 26.10.2016 року від імені померлого ОСОБА_10 посвідчено заповіт Другою селидівською державною нотаріальною конторою, реєстр № 512 на квартиру під номером АДРЕСА_5 , на ім`я ОСОБА_9 , яка в установленому законом порядку спадщину не прийняла. Свідоцтво про право на спадщину не видавалися.

Згідно листа № 4-389/02-15 від 03.06.2021 року Курахівська міська рада Мар`їнського району Донецької області ОСОБА_1 повідомлено, що до повноважень виконавчого комітету Курахівської міської ради та його структурних підрозділів не належить зобов`язання інших фізичних або юридичних осіб до надання матеріальної допомоги іншим фізичним або юридичним особам.

Згідно довідки № 1748 від 06.08.2020 року, виданої Пенсійним фондом України, ОСОБА_1 отримав пенсію за період з березень 2020 року по серпень 2020 року у розмірі 10976 грн. 00 коп.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.

Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 41Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України.

У разі виникнення спору між власником житла та особами, які вселялися в житло як члени сім`ї, необхідно врахувати, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 Цивільного кодексу України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні.

Частиною 1 ст.383 ЦК та ст.150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно ч.1 ст.156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим житловим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування житловим приміщенням у членів її сім`ї.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього кодексу, а саме - подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм, правом користування житлом, яке перебуває у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Предметом позову є стягнення грошових коштів за користування майном. Обов`язок доказування в даній категорії справ покладається на позивача.

Як вбачається з вищевказаних документів та не заперечувалось позивачем відповідачі по справі є його родичами, які проживали і були зареєстровані в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить позивачу на праві власності. Крім того, відповідачі по справі заперечували наявність договірних відносин між ними та позивачем, тим самим посилались про відсутність у них обов`язку сплачувати позивачу грошові кошти за користування житлом.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачами по справі не було укладено договору найму (оренди) житлового приміщення.

Виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, приймаючи до уваги наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи обґрунтування позову, суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо підтвердження заявлених позовних вимог, тому позовні вимоги позивача є такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Від сплати судового збору позивач звільнений оскільки є інвалідом 2 групи, що підтверджено пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 536, 610, 612, 979, 980, 1054, 1191 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 89, 133, 141, 223, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_6 , ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_7 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ,), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_7 ) про стягнення коштів за користування чужим майном - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.М. Владимирська