Справа № 182/5789/20
Провадження № 2/0182/186/2021
22.12.2021 м. Нікополь
Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька-Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями, -
Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями.
Свої вимоги мотивує тим, що 28 квітня 2007 року вона, ОСОБА_3 , зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Від шлюбу мають двох спільних дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В період зареєстрованого шлюбу, а саме: 16 липня 2012 року вони за спільні кошти, на підставі договору купівлі-продажу частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок, реєстровий № 3-1116, посвідчений державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Апальковим Є.В., придбали 5/6 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (10/81 часток з яких перейшло у власність їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_4 , оскільки дана угода укладалась з дозволу органу опіки та піклування та вони зобов`язані були оформити на неповнолітнього частку нерухомого майна; а 115/162 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями було оформлено на ім`я чоловіка ОСОБА_2 ). Таким чином, в КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним номером 14215143 було зареєстровано право власності за ОСОБА_4 на 10/81 часток, а за ОСОБА_2 - на 115/162 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Також за договором купівлі-продажу частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок, реєстровий № 3-1120, посвідчений державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Апальковим Є.В., вони придбали 1/6 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним номером 14215143 також було зареєстровано право власності за ОСОБА_2 . Вищезазначені 115/162 та 1/6 часток, які загалом складають 142/162 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , були придбані в період зареєстрованого шлюбу за спільні гроші, а тому, у відповідності до чинного законодавства, є спільною частковою власністю і підлягають поділу. Таким чином, враховуючи вищевикладене, просить суд визнати 142/162 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 - об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 71/162 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок, загальною площею 83,6 кв.м., житловою площею 55,6 кв.м., з надвірними будівлями: цегляною літньою кухнею (літ.Б), шл/бет. підвал (літ.Г), цегляний гараж (літ.Д), дерев`яний сарай (літ.Е), шл/бл. вбиральня, душ (літ.З), цегляний душ (літ.К), дерев`яний тамбур (літ.б), спорудження 1-4, І, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2020 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.28-28).
Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався, конверт, який був направлений за адресою його місця проживання, повернувся з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.32). Крім того, відповідача було повідомлено про розгляд справи судом на офіційному сайті «Судової влади» (а.с.29).
Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Між сторонами виникли правовідносини стосовно поділу майна, що було набуте ними у шлюбі.
Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ майна подружжя може бути здійснено у добровільному або судовому порядку.
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які, згідно із законом, не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).
Частиною 1 ст.63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно з ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно роз`яснень, наданих у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Як встановлено судом, 28 квітня 2007 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що свідчить актовий запис № 03, складений Нововоскресенською сільською радою Нововоронцовського району Херсонської області (а.с.4). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2018 року шлюб між ними було розірвано (а.с.5). Як вбачається з матеріалів справи, 16 липня 2012 року в період перебування в зареєстрованому шлюбі, сторони, на підставі договору купівлі-продажу частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок, реєстровий № 3-1116, посвідченим державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Апальковим Є.В., придбали 5/6 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7-8). При цьому, як вбачається з витягу про державну реєстрацію прав від 10 вересня 2012 року, 10/81 часток - перейшло у власність неповнолітнього сина сторін по справі ОСОБА_4 , а 115/162 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями було оформлено на ім`я ОСОБА_2 (а.с.9). Відповідно до договору купівлі-продажу частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок, реєстровий № 3-1120, посвідченим державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Апальковим Є.В., 16 липня 2012 року сторони придбали 1/6 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке було зареєстровано за ОСОБА_2 .
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим, відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обов`язок доведення позовних вимог, цивільним процесуальним законом покладено на позивача.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи, те сторони в добровільному порядку не можуть домовитися про частки у майні, що є їх спільною сумісною власністю, поділ майна за взаємною згодою не відбувся та майнові права й обов`язки подружжя не були визначені. Тому, враховуючи, що спірне майно було придбано подружжям за час спільного проживання у шлюбі та ведення сумісного господарства, за відсутності шлюбного договору між ними, суддя оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивачки знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи, та є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.60, 63, 69-71 СК України, ст.ст.4, 12, 13, 141, 206, 263, 265 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями задовольнити.
Визнати 142/162 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 - об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .
Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 71/162 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок, загальною площею 83,6 кв.м., житловою площею 55,6 кв.м., з надвірними будівлями: цегляною літньою кухнею (літ.Б), шл/бет. підвал (літ.Г), цегляний гараж (літ.Д), дерев`яний сарай (літ.Е), шл/бл. вбиральня, душ (літ.З), цегляний душ (літ.К), дерев`яний тамбур (літ.б), спорудження 1-4, І, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал