Ухвала

20 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 522/4097/16-ц

провадження № 61-19898ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос», яка підписана представником Колосюком Володимиром Анатолійовичем, на постанову Одеського апеляційного суду від 30 вересня 2021 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Шевченківський девелопмент», третя особа - публічне акціонерне товариство «Імексбанк», про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року публічне акціонерне товариство «ІмексБанк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» (далі - ТОВ «ФК «Геліос»), звернулося з позовом до ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Шевченківський Девелопмент» про визнання недійсним договору № 1 про відступлення права вимоги від 18 грудня 2014 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2020 року позов ТОВ «ФК «Геліос» задоволено. Визнано недійсним Договір відступлення права вимоги №1 від 18 грудня 2014 року, укладений між ТОВ «Шевченківський Девелопмент» та ОСОБА_2 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 30 вересня 2021 року в задоволенні клопотання ТОВ «ФК «Геліос» про закриття апеляційного провадження у справі відмовлено, апеляційну скаргу ТОВ «Шевченківський девелопмент» задоволено частково. Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 23 липня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

ТОВ «ФК «Геліос» 08 грудня 2021 року засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Колосюком В. А., на постанову Одеського апеляційного суду від 30 вересня 2021 року, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ТОВ «ФК «Геліос» підставою касаційного оскарження судового рішення зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, у постановах Верховного Суду: від 30 вересня 2021 року у справі № 320/3307/21; від 28 жовтня 2021 року у справі № 160/8365/20; від 26 жовтня 2021 року у справі № 911/2581/14; від 27 жовтня 2021 року у справі № 826/5921/16; від 30 вересня 2021 року у справі № 826/7424/17.

Касаційна скарга підлягає поверненню у цій частині з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (частина третя статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Оскаржена постанова Одеського апеляційного суду ухвалена 30 вересня 2021 року. Постанови Верховного Суду: від 30 вересня 2021 року у справі № 320/3307/21; від 28 жовтня 2021 року у справі № 160/8365/20; від 26 жовтня 2021 року у справі № 911/2581/14; від 27 жовтня 2021 року у справі № 826/5921/16; від 30 вересня 2021 року у справі № 826/7424/17, на які посилається у касаційній скарзі ТОВ «ФК «Геліос», ухвалено та оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень після ухвалення оскарженого судового рішення. Тому посилання на указані постанови Верховного Суду не може бути підставою касаційного оскарження судового рішення і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга у цій частині підлягає поверненню.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос», яка підписана представником Колосюком Володимиром Анатолійовичем, на постанову Одеського апеляційного суду від 30 вересня 2021 року в частині посилання у касаційній скарзі на постанови Верховного Суду: від 30 вересня 2021 року у справі № 320/3307/21; від 28 жовтня 2021 року у справі № 160/8365/20; від 26 жовтня 2021 року у справі № 911/2581/14; від 27 жовтня 2021 року у справі № 826/5921/16; від 30 вересня 2021 року у справі № 826/7424/17, повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат