Справа № 487/4662/16-ц
Провадження № 2/487/29/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2021 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Гаврасієнко В.О., за участю секретаря судового засідання Полінкевич К.Г., розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням наступних уточнень, просила суд стягнути з відповідача 523627,19грн. боргу, звернувши стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором шляхом визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , що належить відповідачу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 19.09.2012 року нею було позичено відповідачу грошові кошти в сумі 260252,08 грн., еквівалентні 32560,00 доларів СЩА за курсом НБУ на день посвідчення договору позики, який був укладений 19.09.2012 року між нею та відповідачем, даний договір був нотаріально посвідчений. Згідно п.1 договору позики він є безпроцентним. Відповідно до п.2 договору позики остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 19.09.2013 року Сторони домовились про наступний порядок погашення позики: позичальник зобов`язаний сплачувати позикодавцю дев`ятнадцятого числа кожного місяця починаючи з жовтня 2012 року по серпень 2013 року (включно) позику частками в гривнях у сумі, що є еквівалентом 880,00 доларів США, відповідно до курсу НБУ на день сплати відповідної частки позики, а 19 вересня 2013 року позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю частку позики в гривнях в еквіваленті 22880,00 доларів США відповідно до курсу НБУ на день сплати відповідної частки позики, про що позикодавцем кожного разу буде видано розписку про одержання відповідної частки позики, без цієї розписки частка позики вважається такою, що не повернута. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за договором позики між сторонами 19.09.2012 року укладено іпотечний договір, відповідно до розділу 1 якого Іпотекодавець передає в іпотеку, а Іпотекодержатель цим приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених в цьому договорі трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 зі всіма невід`ємними її при належностями. Проте всупереч умовам договору позики від 19.09.2016 року відповідач своїх зобов`язань не виконала, грошові кошти в обумовлений договором спосіб і строки не повернула, в зв`язку з чим позивач звернулась до суду із даним позовом.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.04.2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 19.09.2012р. в сумі 523627,19грн та 5236,27грн судових витрат. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.07.2018 року заочне рішення від 03.04.2017 року скасоване, призначено підготовче засідання по справі. Ухвалою суду від 05.12.2018 року підготовче провадження по справі закрито, призначено справу до судового розгляду.

18.10.2018 року до суду надійшла заява позивача про зміну предмету позову, у якій позивач просила змінити предмет позову та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1350366,57 грн. з яких: основної заборгованості 9094000,80 грн., 10 відсотків 36025,21 грн., 3% річних 39657,06 грн., втрати від інфляції 275283,50 грн.

05.12.2018 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначила, що у 2010 році між нею та ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно якого вона отримала позику 12000 доларів США, але фактично отримала 10000 доларів США, в подальшому з виплатою відсотків виплатила ОСОБА_3 15140 доларів США і він запропогнуваав їй ще надати позику. В зв`язку з хворобою матері, їй необхідні були кошти і вона влітку 2012 року взяла у борг у ОСОБА_3 6500 доларів США. Ймовірно у вересні 2012 року договір позики був укладений зі знайомою ОСОБА_3 - ОСОБА_1 .. Однак грошей у ОСОБА_1 вона не брала, всі гроші позичала тільки у ОСОБА_3 . Сума, зазначена в договорі не відповідає дійсності, тобто фактично отриманою нею суми у ОСОБА_4 . Приблизно в січні 2015 року вона віддала ОСОБА_3 отримані від нього в позику 6500 доларів США по курсу станом на січень 2015 року в присутності свідка. Зазначила, що станом на сьогоднішній день ніякого боргу в неї немає, у ОСОБА_1 вона фактично позику не брала, що підтверджується розпискою за період з 19.09.2012 року по 19.10.2012 року. Із заявою про зміну предмету позову відповідач не погодилась, зазначила, що позика отримувалась в гривні та вимога про стягнення суми в гривні за офіційним курсом долару на день платежу є необґрунтованою та незаконною.

Ухвалою суду від 21.03.2019 року провадження по справі зупинено до набрання законної сили рішенням по справі №487/748/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним. Ухвалою суду від 01.06.2020 року провадження по справі поновлено, справу призначено до судового розгляду.

До судового засідання представник позивача не з`явився, суду надав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Відповідач до судового засідання не з`явилася, хоча про час і місце засідання була повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення та телефонограмою, причину неявки суду не повідомила.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК).

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У частині другій ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 19.09.2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики, відповідно до п. 1 якого ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 гроші в сумі 260252 грн. 08 коп., що є еквівалентом 32560 доларів 00 центів США за курсом НБУ на день посвідчення цього договору.

Договір, який підписали сторони містить запевнення, що передачу грошей було здійснено до підписання цього договору.

Відповідно до п. 2 договору остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 19.09.2013 року (включно). Договір був посвідчений Савченко І.М., приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №2012.

Крім того, пунктом 4 Договору сторони підтвердили, що в момент укладання договору усвідомлювали значення своїх дій, розуміють правову природу цього правочину, договір укладається відповідно до їх справжньої волі, на вигідних для сторін умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, він вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків, тобто не є фіктивним та не приховує інший правочин.

З метою забезпечення зобов`язань за договором позики між позивачкою та відповідачкою 19.09.2012 року був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савченком І.М. та зареєстрований в реєстрі за №2013. Відповідно до п. 1.1 іпотечного договору іпотекодавець, з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з договору позики, передає в іпотеку, а іпотекодержатель цим приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, предмет іпотеки, який належить іпотекодавцю на праві особистої приватної власності, що підтверджується документами, що вказані в п. 1.3 цього договору, а саме: трикімнатна квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.3.1.3 іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання за договором позики та/або цим договором, якщо прострочення строку будь-якого з платежів або його частина становить більше 10 календарних днів.

Згідно п.4.2 іпотекодержатель вправі задовольнити за рахунок предмету іпотеку свої вимоги у повному обсязі за згодою з іпотекодавцем на момент реалізації права іпотеки.

Згідно з п.6.2 іпотечного договору відповідно до ст.36 Закону України "Про іпотеку" цей договір є договором про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі якого іпотекодержатель на власний розсуд може згідно ст.38 Закону України "Про іпотеку" продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу, при цьому ціна продажу предмета іпотеки може бути встановлена за згодою сторін на підставі оцінки майна, що підготовлена незалежним суб`єктом оціночної діяльності, на що іпотекодавець дає згоду шляхом підписання цього договору.

За твердженням позивача, ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконала, позичені кошти в обумовлені договором спосіб і строки не повернула.

Також судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.11.2019, яке постановою апеляційного суду Миколаївської області від 25.02.2020 року залишено без змін в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Савченко Ігор Миколайович про визнання договору позики недійсним відмовлено.

Відмову у задоволенні позовних вимог суд обґрунтував тим, що позивач ОСОБА_2 , укладаючи договір позики 19.09.2012 року з ОСОБА_1 , діяла у добровільному порядку, з наміром отримати в позику грошові кошти в сумі 260252 грн. Сторони договору засвідчили особистими підписами про відсутність заперечень щодо кожної з умов договору. Доводи позивача та її представника про те, що позивач не отримувала від ОСОБА_1 кошти в сумі 260252 грн. 08 коп. не заслуговують на увагу, оскільки у тексті договору позики від 19.09.2012 року в пункті 1 містяться відомості, що позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові гроші в сумі 260252 грн. 08 коп., передачу грошей було здійснено до підписання цього договору. Саме на позивача ОСОБА_2 як на позичальника за договором покладено обов`язок довести, що грошові кошти насправді не були одержані нею від позикодавця, а сам факт заперечення про неотримання коштів від позикодавця, а також покази свідка ОСОБА_5 , на які посилалась в судовому засіданні представник позивача, не можуть свідчити про таке. Також у рішенні зазначено, що не заслуговують на увагу і посилання позивача та її представника на розписки за період з 19.09.2012 р. по 19.10.2012 року про повернення грошових коштів ОСОБА_3 , як на доказ неотримання позики ОСОБА_2 від ОСОБА_1 . Зазначені розписки можуть свідчити лише про існування відносин з приводу договору позики між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , і такий договір був укладений між цими особами 04.11.2010 року зі строком виконання зобов`язань не пізніше 04.11.2012 року.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Матеріали справи не містять інших доказів на підтвердження доводів відповідача про неотримання нею грошових коштів від відповідача у борг.

Відповідно до ч. 1 ст 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з вимогами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також підпунктом «в» п.2 договору позики від 19.09.2012 року передбачено, що при неповерненні суми позики своєчасно тобто до 19.09.2013 року (включно) позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і порядку, передбачені чинним законодавством України, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати десяти відсотків від суми позики.

Згідно наданого позивачем розрахунку, сума боргу відповідача з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення складає 1350366,57 грн. з яких: основної заборгованості 9094000,80 грн., 10 відсотків 26025,21 грн., 3% річних 39657,06 грн., втрати від інфляції 375283,50 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У випадку порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач неналежним чином виконувала договірні зобов`язання.

Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 6176,25 грн.

Керуючись ст. ст.10,12,81,141,264,265,273,352,354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 19.09.2012 року 1350366,57 грн., яка складається з 9094000,80 грн. заборгованості за договором, 10 відсотків 26025,21 грн., інфляційні втрати 375283,50 грн., три проценти річних 39657,06 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 6176,25 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Гаврасієнко