ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1843/21 Справа № 210/5443/20 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач ОСОБА_1

відповідач- Публічне акціонерне товариство «Арселор Міттал Кривий Ріг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідача Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг»на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2020 року, ухваленого суддею Сільченком В.Є. у м. Кривому Розі, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я під час виконання трудових обов`язків.

В обґрунтування позову зазначив, що у зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, ним отримано хронічне професійне захворювання за час роботи на підприємстві відповідача.

Відповідно до акту форми П-4, професійне захворювання отримано Позивачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку керівництва адміністрації РУ ім.Крова, ш.«Північна», ш.ім.«Артема»; ВАТ «Криворіжсталь», ШУ: ВКБ і Р., ш, «Прохідницька»; ШУ ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг» ш.ім. Артема, які порушили вимоги ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці».

Позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності - 45% по радикулопатії, встановлено третю групу інвалідності з 04 червня 2007 року - безстроково та визначено необхідність в санаторно-курортному лікуванні, у забезпеченні медикаментозним лікуванням, виробами медичного призначення, лікувальною фізкультурою, рекомендовані масажі.

У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки Позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває тупий ниючий біль та обмеження рухів в попереково-крижовому відділі хребта, з іррадіацією в ліву ногу по задній поверхні, оніміння в лівій нозі, біль в шийному відділі хребта, обмеження рухів, біль в м`язах плечового поясу, біль та обмеження рухів в плечових, ліктьових, колінних суглобах, періодичне оніміння в руках, більше по зовнішній поверхні та 3-5 пальцях кистей. Зазначені больові відчуття турбують Позивача і в нічний час, що в свою чергу порушує його сон та позбавляє можливості нормально відпочивати, призводить до постійного відчуття втоми, загальної слабкості, зниження уваги Позивача, що завдає суттєвих незручностей в повсякденному житті.

Тривалий процес лікування, позбавляє Позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання. Позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття, особливостями лікування та необхідністю лікарського спостереження, вживанням лікарських засобів, що призводить до нераціонального витрачання часу, який Позивач міг би приділити своїй родині та близьким людям, на своєму духовному, інтелектуальному розвитку. Вказане постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах Позивача.

У зв`язку з викладеним позивач просив суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я 212535 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я під час виконання трудових обов`язків задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень, без урахування податків, зборів та інших платежів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Представник позивача, адвокат Гузєв І.Г., не погоджуючись з ухваленим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне врахування висновків Верховного Суду, викладених в аналогічних справах та положення Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року, ставить питання про зміну судового рішення в частині повного задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 .

Скаржник вважає, що стягнутий судом на користь позивача розмір грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди є недостатнім для справедливого відшкодування моральних страждань позивача, які останній відчуває через отримане професійне захворювання, наслідком якого стала стійка втрата професійної працездатності в ступені 45% без встановлення третьої групи інвалідності, безстроково з 04.06.2007 року

Представник позивача вважає, що суд першої інстанції при визначені розміру відшкодування моральної шкоди не в повній мірі врахував, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивач постійновідчуває тупий ниючий біль та обмеження рухів в попереково-крижовому відділі хребта, з іррадіацією в ліву ногу по задній поверхні, оніміння в лівій нозі, біль в шийному відділі хребта, обмеження рухів, біль в м`язах плечового поясу, біль та обмеження рухів в плечових, ліктьових, колінних суглобах, періодичне оніміння в руках, більше по зовнішній поверхні та 3-5 пальцях кистей. Зазначені больові відчуття турбують Позивача і в нічний час, що в свою чергу порушує його сон та позбавляє можливості нормально відпочивати, призводить до постійного відчуття втоми, загальної слабкості, зниження уваги Позивача, що завдає суттєвих незручностей в повсякденному житті.

Зазначені обставини переконливо доводять, що вже протягом 13 років життя позивача переповнене біллю та страждань, він потребує систематичного лікування, постійно біль, обґрунтовану важкістю самопочуття, а негативна динаміка розвитку професійних захворювань призводить до суттєвого обмеження можливостей організму, порушення його функцій, що як наслідок призвело до втрати позивачем охоронюваного блага - здоров`я, істотно знизило якість його життя, призвело до втрати блага повноцінно працювати, повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, забезпечувати сім`ю, радіти життю, а також істотно знизило активність життя останнього.

Скаржник вказує, що, оцінюючи у сукупності зазначені обставини, визначений ОСОБА_1 розмір відшкодування моральної шкоди є належним чином обґрунтованим, справедливим та розумним, визначений з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати та ступеня втрати професійної працездатності, що свідчить про її домірність завданій моральній шкоді.

Відповідач, ПАТ«АрселорМіттал Кривий Ріг», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог.

При цьому, скаржник не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ПАТ«АрселорМіттал Кривий Ріг» є належним відповідачем по справі та правонаступником шахт Північна та та ім.Артема РУ ім.Кірова ВО «Кривбасруда», де працював позивач під час отримання професійного захворювання. Вказує, що у рішенні суд посилається на норми ст.37 ЦК УРСР, проте в матеріалах справи відсутній відповідний розподільчий баланс, в якому було б зазначено про перехід прав та обов`язків (правонаступництво) Рудоуправління імені Кірова ВО «Кривбасруда» до ПАТ«АрселорМіттал Кривий Ріг». Зазначає, що Державне підприємство Рудоуправління імені Кірова існувало до 2011 року та припинено без правонаступництва та оскільки ПАТ«АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником ліквідованого підприємства на якому працював позивач та отримав професійне захворювання, ПАТ«АрселорМіттал Кривий Ріг» не є належним відповідачем по справі та відповідно не може нести відповідальності перед позивачем за отримане ним професійне захворювання під час виконання останнім трудових обов`язків на шахтах Північна та ім.Артема Рудоуправління імені Кірова ВО «Кривбасруда».

Відповідач вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт спричинення йому моральної шкоди. Також відповідач не погоджується із визначеним судом розміром моральної шкоди, вважає його таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, критеріям ст.23 ЦК України.

Скаржник вказує на те, що судом надано більшу перевагу доказам позивача, що в призвело до помилкового висновку суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та покладення обов`язку з відшкодування шкоди на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», та як наслідок ухвалення незаконного судового рішення.

Відзиви на апеляційні скарги сторін не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторін не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював в період часу з: 08.12.1992р. по 01.07.1993р. - на посаді підземного електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування ш.«Північна» РУ ім. Кірова концерну «Укррудпром»; 01.07.1993р. по 01.03.1999р. - на посаді підземного механіка дільниці №20, №26 ш. «Північна» РУ ім. Кірова концерну «Укррудпром»; 01.03.1999р. по 30.04.2001р. - на посаді підземного механіка ш. «Артема» РУ ім. Кірова концерну «Укррудпром»; 01.05.2001р. по 22.08.2001р. - на посаді підземного дільничного механіка дільниці №35 Відділу капітального будівництва та ремонту ШУ з підземного видобутку руди Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»; 22.08.2001р. по 27.02.2002р. - на посаді дільничного механіка дільниці №35 ш.«Прохідницька» ШУ з підземного видобутку руди Криворізького державного гірничо- металургійного комбінату «Криворіжсталь»; 27.02.2002р. по 01.01.2005р. - на посаді підземного слюсаря чергового та з ремонту устаткування дільниці №31 ш. ім. «Артема» ШУ з підземного видобутку руди Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»; 01.01.2005р. по 16.05.2007р. - на посаді підземного електрослюсаря (слюсаря) чергового та з ремонту устаткування дільниці №31 ш. ім. «Артема» ВАТ «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь».

У відповідності до Акту №16 форми П-4 «Розслідування хронічного професійного захворювання» (а.с.11-14) , а саме згідно п.п.9, 10, 14 акту №16, 12 квітня 2007 року Позивачу встановлено наступний діагноз: «радикулопатія шийна і попереково-крижова з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромом, виражений периферичний нейросудинний синдром, нейродистрофічним синдромом у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу ПФС 2 ст., деф. артрозу ліктьових суглобів ПФ 1 ст. і колінних суглобів ПФ 1 ст., часто рецидивуючий прогредієнтний перебіг».

Відповідно до п.17 акту №16, причиною професійного захворювання є - важка праця, несприятливий мікроклімат. Рівень вологості та рухомості повітря - 89-92% при гранично допустимому рівні 80-30%. Рівень фізичного навантаження (параметри, ступінь, важкість роботи): нахили тулуба (30°С) - 175-199 разів за зміну при ГДР 51-100 разів. Маса вантажу, що піднімається та переміщується - 50 кг при ГДР до 30 кг. Важкість роботи ІІІ клас 2 ступінь.

Відповідно до п.19 акту №16, професійне захворювання отримано Позивачем, внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку керівництва адміністрації РУ ім.Кірова: ш.«Північна», ш. ім.«Артема»; ВАТ «Криворіжсталь», ШУ: ВКБ і Р., ш.«Прохідницька»; ШУ ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг» ш.ім. Артема, які порушили вимоги ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці».

У зв`язку із заподіянням шкоди здоров`ю, Позивач 07.06.2007 року, вперше, пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 45% по радикулопатії, встановлено третю групу інвалідності з 04 червня 2007 року - безстроково та визначено необхідність в санаторно-курортному лікуванні, у забезпеченні медикаментозним лікуванням, виробами медичного призначення, лікувальною фізкультурою, рекомендовані масажі (а.с. 9-10).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди з роботодавця.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції і не погоджується із доводами апеляційної скарги представника позивача щодо заниженого розміру стягнутої судом моральної шкоди, як не погоджується, і з доводами відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову та їх наявності про відмову позивачу у задоволенні його позовних вимог у зв`язку з подачею позову до неналежного відповідача, а також завищенним розміром відшкодування моральної шкоди, з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довеститі обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку і професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.

Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

У відповідності зі ст.ст.23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання.

Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

При цьому, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяно працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання від підприємства грошової суми за моральну шкоду залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер.

Отже, висновок суду про наявність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди внаслідок отриманого позивачем професійного захворювання, є правильним.

Актом розслідування хронічного професійного захворювання №11 від травня 2007 року, складеному комісією за участю представників ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг» встановлено, що причинами виникнення у ОСОБА_1 професійного характеру захворювання став тривалий час роботи (28 років 4 місяців) в умовах важкої праці та несприятливого мікроклімату, зокрема під час роботи підземним прохідником РУ ім.Кірова шахта «Северная» з04.1980р.по 07.1982р, підземним електрослюсарем черговим і з ремонту устаткування, з 07.1993 по 03.1999р. та з07.1993 по 03.199р. підземним механіком шахти ім.. Артема, з 03.1999 по 04.2001 підземним механіком ВАТ «Криворіжсталь», з 08.2001 по 02.2002р. дільничний механік (підземний) ВАТ Міттал Стіл Кривий Ріг», ШУ шахта ім.Артема, з 02.2002 по час складання Акту електрослюсар (слюсар) черговий і з ремонту устаткування (підземний) (а.с.12).

Колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є належним відповідачем по справі і правонаступником «Рудоуправління імені Кірова» в частині переданого майна шахт «Северная» та ім.Артема на яких працював позивач та отримав професійне захворювання, і не може погодитись із доводами відповідача, про те, що відсутні підстави для стягнення моральної шкоди з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», оскільки він є неналежним відповідачем по справі, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом 01.07.1975 року промислове об`єднання «Кривбасруда» (згідно з постановою Ради Міністрів УРСР від 18.04.1975 року за №194 та наказом по Мінчормету СРСР від 12.06.1975 року за №430) реорганізовано у виробниче об`єднання, до складу якого увійшли всі рудоуправління на правах виробничих структурних одиниць.

Станом на 01.01.1978 року до складу ВО «Кривбасруда» входило 10 рудоуправлінь. Рудоуправління «Інгулець» наказом Міністерства чорної металургії УРСР від 01.09.1977 року передано до складу Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату.

01.01.1988 року на виконання наказів Мінчормету СРСР від 16.11.1987 року за №1015 і ГПО «Южруда» від 13.10.1987 року за №2 на базі рудоуправлінь імені:Леніна, Р. Люксембург, ХХ партз`їзду, Фрунзе, Дзержинського, Ілліча створено три виробничі одиниці РУ ім. Леніна, РУ ім. ХХ партз`їзду, РУ ім. Дзержинського.

Рудоуправління ім.Кірова у 1989 році вийшло зі складу ВО «Кривбасруда» та стало самостійною юридичною особою Рудоуправління ім.Кірова ДВО «Південруда» ММ УРСР, яке в наступному підпорядковувалось Мінпромполітики України.

Відповідно до спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна №65/322 від 22.02.1999 року Рудоуправління ім.Кірова Мінпромполітики України перейменоване у Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім.Кірова» ДАК Укрудпром.

28 грудня 2000 року на підставі спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім.Кірова» ДАК Укрудпром реорганізоване у Державне рудоуправління імені Кірова.

30.03.2001 року Державним комітетом Промислової політики України було видано Наказ №135 від 30.03.2001 року «Про створення робочої групи з питань приєднання окремих виробничих потужностей РУ ім.Кірова до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», згідно якого на робочу комісію було покладено обов`язки щодо розгляду питань, пов`язаних з передачею основних фондів та виробничих потужностей державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», в тому числі й питань дебіторської та кредиторської заборгованості, заборгованості рудоуправління з нарахованих регресних позовів, заробітної плати та інших виплат.

Згідно з п.п. 1.1.-2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19.04.2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім.Кірова» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення його статутного фонду та створення на його базі шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах структурного підрозділу комбінату та проведена інвентаризація РУ ім. Кірова по всіх статтях балансу станом на 01.04.2001 року.

П.п 3.1.-3.2 розділу 3 вказаного Наказу було передбачено створення комісії з прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім.Кірова на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»; забезпечення прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова станом на 01.05.2001 року, які передаються до Криворізького державногогірничо-металургійногокомбінату «Криворіжсталь».

Відповідно до Додатку №1 до Наказу №165 від 19.04.2001 року «Укрупнений перелік об`єктів та виробничих потужностей РУ ім.Кірова, що підлягають передачі на баланс Криворізького державногогірничо-металургійногокомбінату «Криворіжсталь», шахта «Північна», на якій працював позивач, відійшла до Криворізького державногогірничо-металургійногокомбінату «Криворіжсталь».

Згідно ст.37 ЦК України, в редакції 1963 року, при злитті і поділі юридичних осіб (права і обов`язки) переходять до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права та обов`язки) переходять до останньої.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону СРСР «Про державне підприємство (об`єднання)» (в редакції, що діяла станом на 09.01.1990 року) об`єднання, незалежно від територіального розташування структурних одиниць і самостійних підприємств, що входять до його складу, функціонує як єдиний виробничо-господарський комплекс, забезпечує органічне поєднання інтересів розвитку галузей і територій. Воно здійснює свою діяльність на основі єдиного плану і балансу.

Тобто, на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова», закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої, а тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», який є правонаступником Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» є належним відповідачем по даній справі.

Отже, з огляду на наведене вище, висновок суду, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є правонаступником шахт «Северная» та ім.Артема «Рудоуправління імені Кірова» на яких тривалий час працював позивач та отримав професійне захворювання, та є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу, колегія суддів вважає правильним і з ним повністю погоджується, тому у цій частині відхиляє доводи відповідача.

Колегія суддів вважає, що, суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманим професійним захворюваннями, зокрема і під час виконання останнім трудових обов`язків на підприємстві відповідача.

У відповідності до положень ст.ст.23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував роз`яснення наведені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, взяв до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності, безстроковість даних негативних змін, стаж роботи на підприємстві відповідача, вік, істотність вимушених змін в його життєвих стосунках, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, визначив розмір моральної шкоди яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 80 000 грн., яка буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, у зв`язку із чим відхиляє доводи скаржників щодо завищеного та відповідно заниженого розміру моральної шкоди.

Слід зазначити, що встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги сторін підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги апелянт мав сплатити судовий збір в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Таким чином, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1261,20 грн. в рахунок відшкодування судових витрат по справі за розгляд апеляційної скарги позивача.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2020 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» за подання апеляційної скарги позивачем на користь держави судовий збір у розмірі 1261,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: