Апеляційне провадження № 22-ц/824/3012/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи 754/8715/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Кузнєцової В.В.,

сторони справи:

позивачі: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу осіб, які не брали участі у справі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року, ухваленого в приміщенні суду під головуванням судді Галась І.А., -

ВСТАНОВИВ :

У липні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися з позовом до ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способів участі у вихованні дитини.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 після фактичного припинення шлюбних відносин не змогли дійти згоди щодо мирного визначення порядку спілкування батька зі своєю малолітньою дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також з урахуванням численних фактів перешкоджання відповідачем у реалізації ОСОБА_1 своїх батьківських прав та виконання обов`язків по відношенню до єдиної доньки останній був вимушений звернутися із заявою про встановлення порядку спілкування з дитиною до Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації.

Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 10.06.2016 року було визначено наступний порядок спілкування батька з малолітньою дитиною - ОСОБА_7 : щосуботи та щонеділі з 13.30 год. до 16.30 год., у присутності матері дитини.

Відповідач розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації належним чином не виконувала, та продовжувала чинити перешкоди у побаченнях батька з його малолітньою дитиною.

Окрім вказаного, і баба з дідом, заявляючи позовні вимоги вказували, що свою онуку бачили востаннє на початку 2016 року, мати дитини чинить перешкоду у їх спілкуванні. На їх прохання побачитися з онукою відповідач відповідала відмовою.

З огляду на викладене, оскільки відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька, діда та баби з онукою, просили усунути такі перешкоди у спілкуванні та встановити способи участі у вихованні дитини.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 31 травня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Визначено графік зустрічей ОСОБА_1 - батька з дитиною: перший, третій та п`ятий четвер місяця з 16 до 19 години, без присутності матері; кожної першої, третьої та п`ятої суботи місяця з 10 години до 19 години, без присутності матері; 01 травня та 24 серпня кожного року з 10 години до 19 години без присутності матері; 12 лютого та 15 травня кожного року з 10 до 19 години, або наступний вихідний день після даної дати (день народження дитини, батька), без присутності матері; спільний відпочинок без присутності матері протягом тридцяти днів в літній період за домовленість між батьками.

Визначено графік зустрічей ОСОБА_2 - дідуся та ОСОБА_3 - бабусі з дитиною: кожної першої, третьої та п`ятої неділі місяця з 10 години до 19 години, без присутності матері; 08 лютого та 01 липня кожного року з 10 до 19 години, або наступний вихідний день після даної дати (день народження бабусі та дідуся), без присутності матері

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , як особи, які не брали участі у справі, подали апеляційну скаргу, вважаючи, що суд при ухваленні рішення вирішив питання про їх права та обов`язки.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги, вказували, що вони є батьками відповідачки та дідом і бабою їх онуки - ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції, на їх переконання, встановив такий графік і обсяг побачень з дитиною, який фактично позбавляє їх права щодо їх участі у спілкуванні та вихованні малолітньої онуки та, при цьому, дискримінує поряд з іншими бабою та дідом, і може позбавити онуку родинних зв`язків з ними, як баби та діда зі сторони матері. Вказане значною мірою зменшить можливість надавати онуці любов та турботу з їх боку.

Вважають, що рішенням суду встановлено такий графік побачень, під час якого батько, дід та баба фактично мають подвійну непропорційну можливість спілкування з дитиною, на відміну від них.

Просять надати можливість спілкування з онукою два дні підряд, оскільки проживають в іншому місті.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 провили закрити апеляційне провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України. У разі відмови у закритті апеляційного провадження, просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - ОСОБА_9 підтримала доводи апеляційної скарги з підстав в ній викладених, просила рішення суду змінити.

Представники ОСОБА_4 - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_12 просила апеляційне провадження закрити. У разі відмови у закритті апеляційного провадження, просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 та ОСОБА_5 підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За змістом ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказані норми процесуального закону встановлюють порядок та спосіб апеляційного оскарження судового рішення, який можливий у тому разі, коли суд вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

На стадії апеляційного провадження, під час якої вирішується питання про можливість прийняття апеляційної скарги особи, що не брала участі у справі, та яка вважає, що ухваленим рішенням порушені її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, суд апеляційної інстанції установлює, чи дійсно мало місце порушення таких прав, свобод, інтересів та обов`язків у зв`язку із ухваленим рішенням, та в залежності від установленого вчиняє відповідні процесуальні дії.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 січня 2020 року у справі № 2-1426/08, постанові від 30 січня 2020 року у справі № 646/6461/17 особи, які не брали участі у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують або припиняють права або обов`язки цих осіб. Судове рішення слід вважати таким, яким вирішено питання про права та обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов`язки цих осіб або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки них осіб. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи.

У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 1715/2798/12також зазначається, що в залежності від того, чи вирішувалось судовим рішенням питання про права та обов`язки особи, яка його оскаржує, визначається право на оскарження такого рішення. Судове рішення, що оскаржується особою, яка не залучалась до розгляду справи, повинно безпосередньо впливати на обсяг прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або містити судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

У постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 320/915/19 міститься висновок про те, що за змістом статті 392 ЦПК України право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

У постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 2- 4392/09, постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 638/21181/15-ц, постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 705/2-1281/2010передбачено, що особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права і обов`язки цих осіб. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення Деснянського районного суду м. Київ від 31 травня 2019 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вказували на те, що вони не брали участі у справі, однак суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та обов`язки, оскільки рішенням суду встановлено такий графік побачень, під час якого батько, дід та баба зі сторони батька, фактично мають подвійну непропорційну можливість спілкування з дитиною, на відміну від них.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу.

При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц, провадження № 61-41547сво18.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків заявника, та лише після встановлення таких обставин переглянути справу за його апеляційною скаргою, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про його права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Судом установлено, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , видане повторно 02 лютого 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_7 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження Україна, про що 25 лютого 2016 року складено відповідний актовий запис №720, батьки: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_4 , місце державної реєстрації: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві.

Також, судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справ, ОСОБА_2 є дідом, а ОСОБА_3 є бабою - малолітньої дитини ОСОБА_7 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини - задоволено. Шлюб укладений між сторонами 25.07.2014 розірвано. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 у розмірі 1/3 частки частини всіх видів заробітку (доходів) на дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 лютого 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_7 , разом із матір`ю - ОСОБА_4 .

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року залишено без змін.

Згідно ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід, мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

При цьому, згідно ст. 263 СК України, спір щодо участі баби діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 СК України.

Таким чином, діюче сімейне законодавство України встановлює право баби та діда на спілкування з внуками та приймання участі у їх вихованні, батьки не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, своїх прав щодо виховання онуків.

Як вбачається, апеляційна скарга не містить посилань на будь-які обставини, які свідчать про перешкоджання апелянтам - бабі і діду зі сторони матері у їх спілкуванні з малолітньою дитиною - ОСОБА_7 з боку матері, оскільки місце проживання дитини визначено саме з нею.

Окрім цього, апелянтами не доведено, що вказаним рішенням суду першої інстанції порушено їх права та законні інтереси в той час, як практика ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту.

З огляду на викладене, не вбачається порушення прав ОСОБА_6 та ОСОБА_5 при ухваленні оскаржуваного рішенням суду першої інстанції.

Керуючись ст. 362 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою осіб, які не брали участі у справі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні, визначення способів участі у вихованні дитини - закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст ухвали складено 25.02.2021.

Суддя-доповідач

Судді: