Провадження № 22-ц/812/2236/21 Головуючий суду першої інстанції Сябренко І.П.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 року м. Миколаїв Справа 478/1072/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Бондаренко Т.З., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Біляєвій В.М.,

за участю представника заявника Гончаренко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Сябренко І.П., в залі судового засідання в смт. Казанка, о 10 год 49 хв, повний текст якого складено 21 жовтня 2021 року, за заявою ОСОБА_1 , заінтересованих осіб Казанківської селищної ради, Казанківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

06 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення юридичного факту та просила встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в с. Дмитрівка Казанківського району Миколаївської області.

В обґрунтування заяви вказувала, що ОСОБА_2 був її рідним братом, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку з тяжким матеріальним становищем, тіло покійного на судово-медичну експертизу вона не доставила та поховала його без медичної довідки на сільському кладовищі с. Дмитрівка Казанківського району Миколаївської області.

В подальшому встановлення цього факту потрібно для оформлення права на спадщину. У зв`язку із наведеним, просила задовольнити її заяву.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

При відмові в задоволенні заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку, що заявником не доведено обставини, що свідчать про смерть ОСОБА_2 та його поховання на цвинтарі в с. Дмитрівка.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати, а її заяву задовольнити. На думку скаржника, наявні у справі докази підтверджують факт смерті її брата, а встановлення такого факту в судовому порядку зумовлено необхідністю оформлення спадщини після його смерті на належне йому майно.

Крім того заінтересована особа визнає ті обставини, які зазначено у заяві і доданих до неї документів, як підстави для встановлення факту смерті ОСОБА_2 .

Чинне законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. При цьому видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється.

В позасудовому порядку скаржник намагалась оформити (зареєструвати) факт смерті її рідного брата ОСОБА_2 , але за вищевказаних обставин встановлення факту смерті та реєстрація факту смерті можлива лише за рішенням суду.

Докази, які судом першої інстанції безпосередньо були досліджені в ході судового розгляду в своїй сукупності свідчать та підтверджують, що ОСОБА_3 похований на кладовищі в с. Дмитрівка та помер восени (листопаді) 2006 року.

На день слухання справи від інших учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2 статті 367 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що заявниця в обґрунтування заявлених вимог посилається на наступні докази:

-витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Кременчук Полтавської області, про що 25 жовтня 1969 року зроблено відповідний актовий запис за № 2177; його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 7 виданого Устинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 12 травня 2021 року;

-свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане повторно Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області 07 березня 2014 року про те, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- витяг з погосподарської книги Дмитрівської сільської ради, особовий рахунок закрито 01 січня 2008 року вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , голова господарства, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син, який помер в листопаді 2006 року, проживали в с. Дмитрівка Баштанського (Казанківського) району;

- акт складений старостою сіл Дмитрівка, Сергіївка, Нововасилівка ОСОБА_6 за № 114 від 14 травня 2021 року про те, що громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проживав в селі Дмитрівка Казанківського району Миколаївської області, згідно погосподарської книги особового рахунку № НОМЕР_2 адресата домогосподарства. В листопаді 2006 року ОСОБА_2 помер та був похований на кладовищі в селі Дмитрівка;

-відповідь Казанківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області від 27 серпня 2021 року у державній реєстрації смерті ОСОБА_2

-довідку директора-головного лікаря КНП «Казанківська багатопрофільна лікарня» Казанківської селищної ради від 18 червня 2021 року про те, що лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в листопаді 2006 року не видавалось.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано переконливих доказів, які б достовірно підтверджували обставини смерті ОСОБА_2 за вказаних обставин.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи.

Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення юридичних фактів, які розглядаються судом в порядку окремого провадження.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 315 ЦПК України, встановлення факту смерті особи в певний час, день, місяць та рік проводиться тільки у разі неможливості реєстрації органом реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Факт смерті особи в певний час при відмові органів запису актів цивільного стану зареєструвати факт смерті встановлюється за умови подання заявником документів про відмову органів РАЦСу в реєстрації факту смерті, яка обумовлюється несвоєчасним зверненням у ці органи або відсутністю документів, які стверджують подію смерті.

При зверненні до суду заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланням на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Доказами, цього можуть бути: медичне свідоцтво, акт органів міліції, акт органів пожежного і водного нагляду та інші докази.

Станом на день смерті ОСОБА_2 були чинними Правила Державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджені наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 № 52/5, у розділі 3 яких зазначено, що:

3.1. Реєстрація смерті провадиться в органах реєстрації актів

цивільного стану за останнім місцем проживання померлого, за

місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання

осіб чи за повідомленням адміністрації лікувального закладу, де

сталася смерть.

3.2. Реєстрація смерті провадиться за заявою родичів

померлого, його сусідів, працівників житлово-експлуатаційних

організацій або інших осіб чи за повідомленням адміністрації

лікувального закладу, де сталася смерть.

3.3. Заява про реєстрацію смерті повинна бути зроблена не

пізніше трьох діб з дня смерті чи виявлення трупа, а в разі

неможливості одержання лікарського свідоцтва про смерть форми

N 106/о-95 або фельдшерської довідки про смерть форми N 106-1/о-95

(затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я від 03 липня 1995 року

( z0266-95 ), який зареєстровано в Міністерстві юстиції 01 серпня 1995 року

за N 266/802) чи висновку судово-медичної експертизи, прокурора -

не пізніше п`яти діб.

3.5. Підставою для реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво

про смерть (форми N 106/о-95) або фельдшерська

довідка про смерть (форми N 106-1/о-95), видані лікувальним

закладом, рішення суду про встановлення факту смерті чи оголошення

громадянина померлим, а також повідомлення з місць позбавлення

волі, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Ці

документи додаються до другого примірника запису акта про смерть.

3.15. Якщо заява про реєстрацію смерті надійшла після

закінчення року з дня настання смерті, то реєстрація провадиться

за місцем проживання заявника за наявності лікарського свідоцтва

або фельдшерської довідки про смерть установленої форми в книзі

реєстрації поновлених записів актів про смерть на агальних

підставах як первинна, без складання висновку, але після перевірки

наявності реєстрації смерті за місцем настання смерті, за місцем

останнього проживання заявника, за місцем поховання чи виявлення

трупа.

Отже, особи, які виявили ознаки смерті іншої людини, мали повідомити заклад охорони здоров`я, а заява про реєстрацію смерті в разі неможливості одержання лікарського свідоцтва про смерть або фельдшерської довідки про смерть встановленої форми, має бути зроблена не пізніше п`яти діб з дня смерті. Однак, як вбачається із матеріалів справи ніхто до працівників закладів охорони здоров`я чи працівників правоохоронних органів про смерть ОСОБА_2 не повідомляв, із заявою про реєстрацію смерті у встановлений термін не звертався.

Між тим, заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Разом з тим, надані заявником докази, зокрема акт складений старостою сіл Дмитрівка, Сергіївка, Нововасилівка ОСОБА_6 про те, що громадянин ОСОБА_2 , помер в листопаді 2006 року, видана майже через 15 років після зазначеної в ній дати смерті особи, в цій довідці відсутня інформація щодо первинних документів, на підставі яких орган місцевого самоврядування підтверджує факт смерті ОСОБА_2 .

Тому вказана довідка не відповідає вимогам статей 77, 78, 79, 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Таким чином, суд не може вважати надані заявницею документи належними та достовірними доказами.

Тобто, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заявницею не зазначено та не надано суду переконливих доказів, що достовірно підтверджують обставини смерті ОСОБА_2 у певний час, у певному місці і за певних обставин (довідка про захоронення, дозвіл на поховання; витяг з книги реєстрації поховання померлих, документи слідчих органів, медичних установ, сільської ради, документи на підтвердження понесених витрат по похованню з відповідних ритуальних служб, документи, що підтверджують померлу особу: паспорт, військовий квиток, тощо), не вказано час смерті, не зазначено при яких обставинах настала смерть останнього і чому факт смерті не було зареєстровано.

Більш того, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи.

Звертаючись до суду ОСОБА_1 зазначала, що встановлення факту їй необхідно для оформлення спадщини після померлого ОСОБА_2 .

Між тим, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (частина 1 статті 1220 ЦК України).

Відповідно до статей 1268-1270 ЦК України необхідною умовою здійснення права на спадкування є її прийняття спадкоємцем у шестимісячний строк у порядку, передбаченому законом.

Проте заявником не надано будь-яких доказів, які б свідчили про прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_2 у передбачений законом строк, докази наявності такого спадкового майна через 15 років, відсутність інших спадкоємців.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди скаржника з оцінкою наданих доказів, які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, і з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення даного факту.

За таких обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.З. Бондаренко

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 22 грудня 2021 року.