ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року

м. Черкаси

справа № 711/7926/20

провадження № 22-ц/821/2091/21

категорія 310020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Єльцова В.О., Василенко Л.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: Центральний відділ ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ)

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Центральний відділ ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про стягнення надмірно виплачених коштів в рахунок аліментів, у складі: головуючого судді Демчика Р.В., дата складання повного тексту 31 серпня 2021 року.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення надмірно виплачених коштів в рахунок аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони 29 липня 2004 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси. Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2013 року ОСОБА_1 зобов`язано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви 27.03.2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом про припинення стягнення з останнього аліментів на утримання доньки, у зв`язку із її проживанням поруч з ним та здійснення стягнення відповідних аліментів із його дружини.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені у повному обсязі та стягнення аліментів з останнього припинено з 09 вересня 2019 року, а відповідні зобов`язання зі сплати аліментів перекладено на відповідача ОСОБА_2 , починаючи з 09 вересня 2019 року.

На підставі вказаного рішення та заяви ОСОБА_1 , старшим державним виконавцем Пусто баєвою О.М. прийнято рішення про завершення виконавчого провадження. Проте, у продовж строку набрання рішенням законної сили та до моменту звернення ОСОБА_1 до відповідного органу ДВС про скерування вимоги до Управління ПФУ в Черкаській області про припинення стягнення аліментів, з останнього продовжували стягуватись аліменти на користь відповідача. Це при тому, що донька ОСОБА_3 з вересня 2019 року проживала разом із батьком та грошовими коштами, які стягувались з нього на її утримання не користувалась, оскільки всі кошти які надходили до відповідача на утримання неповнолітньої дитини, остання дитині не віддавала та використовувала на власний розсуд.

Згідно довідки Центрального відділу ДВС у м. Черкаси МУМЮ (м. Київ) від 15.10.2020 року встановлено, що у період з 09.09.2019 року по 31.08.2020 року з позивача на користь відповідача надмірно стягнуто грошових коштів в рахунок аліментів на загальну суму 29945,45 грн.

В зв`язку з вищевикладеним ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь надмірно виплачені кошти в рахунок аліментів на загальну суму 29945,45 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 серпня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 29945,45 грн. надмірно сплачених коштів в рахунок аліментів, 5750,00 грн. витрат пов`язаних з правовою допомогою, а всього 35695,45 грн.

Судові витрати по сплаті судового збору віднесено за рахунок держави.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що грошові кошти в сумі 29945,45 грн., які були стягнуті з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , в якості сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 в період часу з 09.09.2019 року по 31.08.2020 року були набуті відповідачем ОСОБА_2 без достатньої правової підстави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 серпня 2021 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що в суді першої інстанції відповідач неодноразово наголошувала на тому, що в період 09.09.2019 року між сторонами склалися напружені стосунки щодо місця проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 . Після винесення рішення у травні 2020 року, донька проживає з позивачем.

Вважає, що з 09.09.2019 року по травень включно 2020 року з позивача ОСОБА_1 стягнуті аліменти на користь відповідача на утримання дитини правомірно, оскільки донька проживала з матір`ю.

Стосовно аліментів з червня по серпень 2020 року в сумі 8067,33 грн., сплачених ОСОБА_1 , то зазначена сума повністю компенсується сумою аліментів в розмірі 56595,00 грн., що були реально стягнута з відповідача за рішенням Придніпровського районного суду від 14 травня 2020 року, починаючи з 09.09.2019 року і по травень включно 2020 року.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника ОСОБА_1 адвоката Горобця С.О. зазначено, що наведені позивачем аргументи скарзі є безпідставними та недоречними, оскільки оскаржуване відповідачем судове рішення не несе в собі встановлення факту їх спільного з донькою проживання, що доводиться нею в апеляційній скарзі, оскільки даний факт доведено рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2020 року.

Вказане судове рішення не було оскаржене та набрало законної сили 07 серпня 2020 року, а відтак підлягає до обов`язкового виконання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 липня 2004 року, який було розірвано рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.10.2013 року.

За час перебування у шлюбі в сторін народилася донька ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2013 року ОСОБА_1 зобов`язано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви 27.03.2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2020 року стягнення аліментів з ОСОБА_1 припинено з 09 вересня 2019 року, а відповідні зобов`язання зі сплати аліментів перекладено на відповідача ОСОБА_2 , починаючи з 09 вересня 2019 року.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено категорії справ, що відносяться до малозначних.

П. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є в тому числі справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Підстав для застосування положень ч.3 ст. 369 ЦПК України встановлено не було.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Апеляційний суд створив учасникам процесу у даній справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц від 18 травня 2018 року).

За таких обставин дану справу призначено до розгляду в апеляційному суді в порядку письмового провадження без виклику учасників справи в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти в сумі 29945,45 грн., що були стягнуті з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , в якості сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , в період часу з 09.09.2019 року по 31.08.2020 були набуті відповідачем ОСОБА_2 без достатньої правової підстави.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 липня 2004 року, який було розірвано рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.10.2013 року.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 9).

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2013 року ОСОБА_1 зобов`язано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви 27.03.2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11).

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2020 року стягнення аліментів з ОСОБА_1 припинено з 09 вересня 2019 року, а відповідні зобов`язання зі сплати аліментів перекладено на відповідача ОСОБА_2 , починаючи з 09 вересня 2019 року (а.с. 12-16).

Вказаним рішенням суду також встановлено, що донька ОСОБА_4 постійно проживає разом із батьком з кінця серпня 2019 року.

Свої порушені права щодо безпідставної сплати аліментів за вказаний період і відповідно їх нецільове використання, позивач реалізував в порядку визначеному ст. 186 СК України, звернувшись і заявою до суду із відповідною позовною заявою.

Статтями 155, 180, 181, 182, 183, 192 СК України, передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; розмір аліментів визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до правил ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з постанови державного виконавця ГУПФУ в Черкаській області проводилося стягнення грошових коштів на погашення аліментів. Стягнуті кошти перераховано на користь ОСОБА_2 за періоди: з 09.09.2019 року по 30.09.2019 року в сумі 1661,94 грн.; в жовтні 2019 року в сумі 2266,28 грн.; в листопаді 2019 року в сумі 2266,28 грн., в грудні 2019 року в сумі 2278,62 грн., в січні 2020 року в сумі 2681,00 грн., в лютому 2020 року в сумі 2681,00 грн., в березні 2020 року в сумі 2681,00 грн., в квітні 2020 року в сумі 2681,00 грн., в травня 2020 року в сумі 2681,00 грн., в червні 2020 року в сумі 2681,00 грн., в липні 2020 року в сумі 2693,33 грн., в серпні 2020 року в сумі 2693,00 грн. Також, зазначене вбачається з довідки Центрального ВДВС у м. Черкаси Центрального МУ МЮ (м. Київ) від 15.10.2020 року за № 1925-36/68776 (а.с. 18).

Отже, позивачем ОСОБА_1 в період часу з 09 вересня 2019 року по 31 серпня 2020 року було сплачено аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , 14.01.2005 року на загальну суму 29945,45 грн.

З урахуванням принципу обов`язковості виконання судових рішень, який закріплений у ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України, колегія суддів вважає, що обов`язок ОСОБА_1 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання доньки припинився з 09 вересня 2019 року, як це встановлено рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2020 року, і тому всі кошти сплачені позивачем від зазначеної дати, коли дитина почала проживати разом із ним і фактично знаходилася на його утриманні, можна вважати такими, що сплачені без достатніх правових підстав.

Главою 83 ЦК України регулюються відносини щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна.

Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Пунктом 3 частини 3 статті 1212 ЦК України передбачено, що загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Отже, підстава, на якій апелянту були призначені до стягнення аліменти, відпала на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.05.2020 року. Крім того, відповідачці було відомо про вказане рішення, так як була присутня в судовому засіданні. Достовірно знаючи про таке рішення суду відповідачка продовжувала отримувати аліменти від позивача на утримання дитини, яка з нею не проживала.

Таким чином, враховуючи положення Глави 83 ЦК України, встановлену сплату аліментів на утримання неповнолітньої доньки за період з вересня 2019 року по серпень 2020 року включно, сплачених позивачем на користь відповідачки слід визнати коштами, які сплачені без достатньої правової підстав, і тому доводи апеляційної скарги в цій частині є не обґрунтованим.

Доводи апелянта про те, що спільна дитина проживала з матір`ю до травня 2020 року належними доказами не підтверджено.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалили законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанцій щодо встановлених обставин справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суд здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуюче пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення районного суду ухвалене з дотримання норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Центральний відділ ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про стягнення надмірно виплачених коштів в рахунок аліментів залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2021 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді В.О. Єльцов

Л.І. Василенко