"19" лютого 2021 р. Київський районний суд м. Харкова у складі: судді - Божко В.В., секретаря судових засідань - Андрющенко О.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ) про зміну правового режиму права власності на майно, -
09.07.2020 позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5 , в якому просять суд змінити правовий режим майна - 5/6 часток квартири « АДРЕСА_3 , зі спільної сумісної власності, припинивши його, - на спільну часткову власність, визначивши по 1/6 частці у праві власності кожному співвласнику квартири, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , - на квартиру АДРЕСА_3 , яка складається з 3 кімнат житловою площею 43, 2 кв.м., загальною площею 64, 6 кв.м.
В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 11 липня 2000 року, реєстраційний №2-00-195896, виданого Центром приватизації державного житлового фонду Виконкому Харківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , отримали право приватної спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 . 22.01.1989 року співвласниця ОСОБА_3 змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 . 18.01.1996 року співвласниця ОСОБА_3 змінювала прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого 6 листопада 2018 року ПН ХМНО Васіковою Л.Є. - ОСОБА_3 успадкував після смерті матері ОСОБА_10 1/6 частину квартири АДРЕСА_3 . Таким чином у спільній сумісній власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишається 5/6 частин спірної квартири. Вказали, що вони неодноразово пропонували відповідачу ОСОБА_5 визначити право власності на квартиру не як сумісну, а як часткову власність, тому що вони позбавлені можливості розпорядження частками квартири, до того ж відповідачка не сплачує комунальні послуги, у зв`язку з чим виникла необхідність в оформленні на неї окремого особового рахунку.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30.07.2020 року відкрито провадження по даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25.11.2020 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду.
Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористалась.
В судове засідання позивачі не з`явились, через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, якою позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти вирішення справи шляхом ухвалення заочного рішення не заперечували.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, про причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позов не надала.
Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідачів свідчить про їх небажання захищати свої процесуальні права.
Приймаючи рішення про ухвалення заочного рішення, суд зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення і послався, щодо тривалості розгляду даної справи, яка пов`язана поведінки відповідача, спираючись на справу «Писатюк проти України», в якій Європейський суд з прав людини зазначив, що «розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета розгляду для заявника».
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, та за наявними в справі доказами за правилами спрощеного позовного провадження.
Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 11 липня 2000 року, реєстраційний №2-00-195896, виданого Центром приватизації державного житлового фонду Виконкому Харківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали право приватної спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 (а.с.7).
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягу з Державного реєстру АЦС громадян про державну реєстрацію народження ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_12
22.01.1989 року співвласниця ОСОБА_11 змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 , що підтверджується витягом з ДРАЦС від 07.07.2020 року.
18.01.1996 року співвласниця ОСОБА_11 змінювала прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_8 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу (а.с.9).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 22.04.2016 року).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого 06 листопада 2018 року ПН ХМНО Васіковою Л.Є. - ОСОБА_3 успадкував після смерті матері ОСОБА_10 1/6 частину квартири АДРЕСА_3 (а.с.12).
Відповідно до технічного паспорту, спірна квартира АДРЕСА_3 складається з 3 кімнат житловою площею 43,2 кв.м., загальною площею 64,6 кв.м.
Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Конституцією України (ст.41) та ст. 1Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», де закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
У відповідності до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
У відповідності до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
У відповідності до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.
Як передбачено ст.ст.368,369 ЦК України - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно вимог ст. 370 ЦК України - співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
Згідно статті 372 ЦК України майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.
Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Як зазначено у п.17 Постанови № 5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, зокрема: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України від 19.06.1992 № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч.4 ст.355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
Таким чином, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Позивачі не вимагають компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 141, 247, 259, 263-265, 281, 282, 284 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ) про зміну правового режиму права власності на майно- задовольнити.
Змінити правовий режим майна, а саме 5/6 часток квартири АДРЕСА_3 зі спільної сумісної власності, припинивши його -на спільну часткову власність, визначивши по 1/6 частці у праві власності кожному співвласнику квартири, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_3 , яка складається з 3 кімнат житловою площею 43,2 кв.м., загальною площею 64,6 кв.м.
Судові витрати залишити за позивачами.
Відповідачами протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Сторони у справі:
Позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ).
Відповідач - ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації - АДРЕСА_1 .
Суддя Божко В.В.