ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3104/21 Справа № 185/6712/20 Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором №500452579 від 27 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2020 року ТОВ Вердикт Капітал звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором №500452579 від 27 січня 2014 року.

Вказували, що 27 січня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №500452579. Пунктами 2.1., 2.2.,2.3. кредитного договору встановлено, що сума кредиту складає 24 333,38 грн., процентна ставка за користування кредитом складає 14,99 % річних. Датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій, є 28 січня 2017 року. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 24 338,28 грн. За період користування кредитними коштами позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника за кредитним договором в повному обсязі не погашена.

Зазначали, що 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу №1, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за договором кредиту №500452579 від 27 січня 2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником. Таким чином, ТОВ «Кредитні ініціативи» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ПАТ «Альфа-Банк» втратив такі права.

Вказували також на те, що 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК ВЕСТА» укладено договір факторингу №2019-1К1/ВЕСТА, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК ВЕСТА», а ТОВ «ФК ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту №500452579 від 27 січня 2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником. Таким чином, ТОВ «ФК ВЕСТА» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «Кредитні ініціативи» втратив такі права.

16 січня 2019 року між ТОВ «ФК ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги №16-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «ФК ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за договором кредиту №500452579 від 27 січня 2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «ФК ВЕСТА» втратив такі права.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість у розмірі 55 518,91 грн. за кредитним договором №500452579 від 27 січня 2014 року, судові витрати по справі у розмірі 2 102,00 грн. у вигляді сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року у задоволенні позову ТОВ «Вердикт Капітал» відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Вердикт Капітал» просить скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована наступним: місцевий суд не врахував, що ТОВ Вердикт Капітал наділено правом грошової вимоги до відповідача; з огляду на те, що позичальником прострочено грошове зобов`язання з повернення кредитних коштів, отриманих на підставі кредитного договору від 27 січня 2014 року, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних витрат та 3% річних.

ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, відповідність висновків суду встановленим у справі обставинам, просив апеляційну скаргу ТОВ Вердикт Капітал залишити без задоволення, рішення місцевого суду залишити без змін.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга ТОВ Вердикт Капітал на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 січня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №500452579.

Відповідно до пункту 2.1 сума кредиту складала 24 333,38 грн., пунктом 2.2 визначена процентна ставка за користування кредитом 14,99 % річних.

Згідно пункту 2.3 датою остаточного повернення кредиту та припинення нарахування відсотків та комісій є 28 січня 2017 року.

21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу №1, відповідно до п.1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги (надалі також іменуються «права» або «право», в залежності від контексту) до боржників (які надалі в залежності від контексту, іменуються «боржники» або «боржник») за кредитними договорами (надалі іменуються «Основні договори» або «Основний договір», в залежності від контексту), перелік яких міститься в додатку №1 до договору.

26 грудня 2018 року ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу з ТОВ «ФК «ВЕСТА», за яким за плату останній отримує право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в додатку 1-1, який позивачем не додано до матеріалів справи, що позбавляє суд можливості встановити, чи були права вимоги за кредитним договором №500452579 від 27 січня 2014 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , предметом договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26 грудня 2018 року.

16 січня 2019 року між ТОВ «ФК ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №16-01/19/1, за яким за плату останній отримує право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в додатку 1-1, який позивачем не додано до матеріалів справи, що позбавляє суд можливості встановити, чи були права вимоги за кредитним договором №500452579 від 27 січня 2014 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , предметом договору відступлення права вимоги №16-01/19/1 від 16 січня 2019 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості, зокрема інфляційних втрат та 3% річних, останнім здійснено розрахунок заборгованості виходячи з суми заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 19 634,97 грн., однак не доведено факту наявності заборгованості відповідача за кредитним договором саме в такому розмірі; у зв`язку із недоведеністю, а саме відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження існування заборгованості за кредитним договором, а також наявності у позивача прав кредитора за кредитним договором, позовні вимоги щодо стягнення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та пені за порушення умов кредитного договору, інфляційних втрат та 3 % річних є такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ Вердикт Капітал наділено правом грошової вимоги до відповідача, зважаючи на наступне.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч.1 ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

За положеннями ст.518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Як визначено ч.ч.1,2 ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не долучено до позовної заяви повного тексту договору факторингу №1 від 21 червня 2016 року, також не надано додатків до договорів факторингу про відступлення прав вимоги, в яких повинний бути перелік боржників, розмір грошових зобов`язань з їх складовими.

До апеляційної скарги позивачем долучено витяг додатку 1 до договору факторингу від 21 червня 2016 року (а.с.132-133), який передбачає характеристику права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основними договорами.

Вказаний додаток не містить в переліку кредитного договору №500452579 від 27 січня 2014 року, боржника ОСОБА_1 та розмір його грошових зобов`язань.

Таким чином, з огляду на те, що наступні договори є похідними від договору факторингу №1, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що неможливо встановити факт існування правовідносин між позивачем та відповідачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки позивачем не надано належних доказів права вимоги до відповідача, а також доказів про порядок розрахунку розміру заборгованості на час отримання прав вимоги та не надано належних доказів про рух коштів по рахунку відповідача.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2021 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.