Справа № 307/2289/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 грудня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів:Бисаги Т.Ю. і Джуги С.Д., розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 22 вересня 2021 року (у складі судді Сойми М.М.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у липні 2021 р.

Просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення ними повноліття.

На обґрунтування позовних вимог указала, що проживала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по жовтень 2020 р.

У шлюбі в них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають із нею та знаходяться на її вихованні та утриманні.

Із початку жовтня 2020 р. відповідач із ними не проживає і не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей, жодним чином не турбується про їх матеріальне становище. Відповідач постійного місця роботи немає, а працює за кордоном, однак отримуваний там дохід у цілях уникнення визначеного законом обов`язку щодо утримання дітей приховує. Крім того, стан здоров`я відповідача задовільний, він молодий за віком та інших непрацездатних осіб на утриманні немає, а тому вважає, що він спроможний сплачувати аліменти у визначеній нею сумі.

Рішенням Тячівського районного суду від 22 вересня 2021 р. позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення ними повноліття, починаючи з 02 липня 2021 р.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 908 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, про стягнення із нього на користь позивача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей 1/3 частку всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені та доречні доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-відповідач є безробітнім, не має постійного місця роботи та стабільного доходу тому вважав можливим вирішити питання про стягнення із нього аліментів у твердій грошовій сумі для зручності як платника аліментів, так і стягувача, при обраному позивачем способі стягнення аліментів у відповідача виникатиме заборгованість по сплаті аліментів;

-середня номінальна заробітна плата в Закарпатській області в липні 2021 р. становила 12 745 грн., відтак Ѕ частка від цієї суми становить 6 372,50 грн. щомісяця, або по 3 186 грн. на дитину, проте матеріальне становище відповідача не дозволяє йому сплачувати приблизно таку суму аліментів;

-позивач не надала доказів того, що відповідач має достатній заробіток для сплати аліментів саме в такому розмірі.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ураховуючи зазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із того, що доводи відповідача про необхідність визначення розміру аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. на кожну дитину з посиланням на те, що він є безробітним, не має постійного місця роботи та стабільної заробітної плати (доходу), не можуть бути взяті до уваги, оскільки отримувач аліментів скористався правом щодо вибору способу стягнення аліментів у частці від доходу платника аліментів. При цьому, визначений судом розмір аліментів у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідає загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність правильно встановленим обставинам справи, належно оціненим доказам і нормам матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Із матеріалів справи вбачається, що у сторін по справі народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.7), і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.8).

Позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Із довідки, виданої виконкомом Бедевлянської сільської ради вбачається, що на її утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період із 1 кварталу 2021 р. по 2 квартал 2021 р. інформація про доходи ОСОБА_1 відсутня, інформація надана станом на 26.08.2021 р. (а.с.33).

Із довідки, виданої Біловарськимстаростинським округом, видно, що ОСОБА_1 на території Бедевлянської територіальної громади не працює (а.с.35).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Відповідно до положень ст. ст. 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Довід апеляційної скарги про те, що відповідач є безробітнім, не має постійного місця роботи та стабільного доходу, а тому вважає можливим вирішити питання про стягнення із нього аліментів у твердій грошовій сумі для зручності як платника аліментів, так і стягувача, а при обраному позивачем способі стягнення аліментів у відповідача виникатиме заборгованість по сплаті аліментів, не може бути взятий до уваги, оскільки саме стягувач аліментів визначає спосіб їх стягнення, чи у твердій грошовій сумі, чи у частці від заробітку. На виникнення можливої заборгованості по сплаті аліментів ніяк не впливає обраний стягувачем спосіб стягнення аліментів.

Позиція відповідача, що він не може сплачувати той розмір аліментів, який був визначений судом першої інстанції, не заслуговує на увагу, оскільки жодних доказів свого скрутного матеріального становища відповідачем не подано, як і не подано відомостей, наприклад, про відсутність рухомого та нерухомого майна, що безперечно враховується при визначенні розміру аліментів.

Ті докази, які були надані відповідачем у суді першої інстанції стосовно відсутності доходу та роботи, не є належними та допустимими в контексті спірних правовідносин. Те, що відповідач не отримує дохід в Україні, ще не свідчить, що він його не має, так само і те, що якщо він не працює на території Бедевлянської територіальної громади, що він не має роботи.

Якщо б дійсно відповідач так потребував роботи, то, як мінімум, він би став на облік у Державній службі зайнятості, однак матеріали справи таких відомостей не містять.

Відповідач зазначає, що розмір аліментів, який був визначений судом першої інстанції, він сплачувати не може, проте колегія суддів не має можливості перевірити це, оскільки відповідач узагалі не вказує, який у нього місячний дохід. Відповідач має отримувати який-небудь дохід для забезпечення себе найнеобхіднішим, але можливості оцінити дійсне скрутне матеріальне становище відповідача колегія суддів не має через відсутність таких доказів зі сторони відповідача.

Із цього слідує, що відповідач є людиною працездатного віку, здоровою, який зобов`язаний допомагати позивачеві утримувати їх спільних дітей. Інших дітей на утриманні відповідача не має, як і не має утриманнінепрацездатних осіб.

Батьки зобов`язані брати участь у вихованні та утриманні дітей. Спільні діти сторін проживають разом із матір`ю, відтак саме на неї лягає основний тягар по утриманню та вихованню дітей. Тому розмір аліментів, визначений судом першої інстанції,є справедливим.

Суд, вирішуючи такі спори, не обмежений мінімумом, який встановлений законом, суд у першу чергу виходить із обставин справи, і стягуючи аліменти в розмірі Ѕ частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд врахував і позицію позивача, і позицію відповідача, але насамперед інтереси спільної дитини сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Спільні діти сторін проживають разом із мамою і, безумовно, позивач несе більші витрати на дітей, ніж той із батьків, із ким діти не проживають. А за умови, що відповідач жодними належними та допустимими доказами не довів факту неможливості сплачувати аліменти в розмірі визначеному судом першої інстанції, то суму стягуваних аліментів належить залишити такими як це вирішив суд першої інстанції.

Таким чином, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права. Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України ,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.Рішення Тячівського районного суду від 22 вересня 2021 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 20 грудня 2021 р.

Судді: