Справа №489/5345/20
Провадження №2/489/652/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Бодюл А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 17730 грн. 54 коп. боргу за спожиту теплову енергію, 1661 грн. 61 коп. суму, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції, 927 грн. 15 коп. три проценти річних та судовий збір у розмірі 2102 грн. 00 коп. Мотивуючи свої вимоги тим, що в опалюваних сезонах 2017-2020 позивач здійснював постачання теплової енергії, зокрема, у квартиру АДРЕСА_1 . На ім`я боржника ОСОБА_1 , відповідального квартиронаймача, було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 для розрахунків за надані послуги теплопостачання та було видано розрахунковий документ, по якій боржник повинен виконувати оплату. Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Позивач надав теплову енергію за період з 01.10.2017 по 01.05.2020 на суму 28268,66 грн., за яку відповідачі сплатили частково в сумі 10699,73 грн., отже не виконали своїх зобов`язань в повному обсязі, чим завдано позивачу матеріальну шкоду. Надіслане відповідачу попередження залишилося без задоволення та відповіді.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що вона не є власником, ні співвласником зазначеного в позові нерухомого майна. Згоди власника про отримання житлово-комунальних послуг для власних потреб вона не отримувала. Спірною квартирою вона не користується на протязі тривалого часу, оскільки за вказаною адресою не проживає, що підтверджується договором оренди та Актом про непроживання. У зв`язку з чим, житлово-комунальні послуги, які надавав позивач у зазначений останнім строк, вона не отримувала та не отримує й на теперішній час. Крім того, Договір про надання житлово-комунальних послуг з позивачем вона не укладала, більш того, навіть не бачила. Копія вказаного Договору позивачем не долучена до матеріалів справи.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вказує, що відповідачкою ОСОБА_2 до відзиву на позовну заяву долучено копію паспорта, в якому міститься відмітка, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 22.07.2005 по теперішній час. Доказів того, що ОСОБА_2 була зареєстрована за іншою адресою, відповідачкою не надано. Проживання в іншому місці не звільняє відповідачку від сплати комунальних послуг. Посилання відповідачки про те, що вона не є власником чи співвласником зазначеної вище квартири, згоди власника про отримання житлово-комунальних послуг для власних потреб не отримувала, об`єктом нерухомого майна не користується протягом тривалого часу, а отже не є споживачем, спростовується матеріалами справи, оскільки остання зареєстрована у вказаній квартирі, а отже є користувачем наданих послуг. Законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим посилання споживача на відсутність укладеного договору не повинні братися до уваги, оскільки відсутність вказаного договору сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі. споживачі зобов`язанні оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, незалежно від наявності підписаного договору.

Ухвалою суду від 03.11.2020, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату, час та місце судового засідання.

Ухвалою суду від 12.01.2021, відзив ОСОБА_2 на позовну заяву, разом з додатками повернуто відповідачу без розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. На позовних вимогах наполягає. Проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль», є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м. Миколаєва, в тому числі до квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалюваного сезону.

Договір купівлі продажу теплової енергії між сторонами укладено не було, проте, позивач в своєму позві зазначає, що для проведення розрахунків по оплаті послуги на ім`я ОСОБА_1 , відповідального квартиронаймача, було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 для розрахунків за надані послуги теплопостачання та було видано розрахунковий документ, по якій боржник повинен виконувати оплату.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 12.10.2020, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва Про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні від 02.11.2020 р. за адресою по АДРЕСА_2 , зареєстровані, зокрема: ОСОБА_1 з 12.12.2003, ОСОБА_2 з 22.07.2005, ОСОБА_3 з 30.11.2012, ОСОБА_4 з 12.12.2003.

Позивач здійснював постачання теплової енергії до вищевказаної квартири в період з 01 жовтня 2017 р. по 01 травня 2020 р., що підтверджується копіями нарядів на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону.

Однак, відповідачами оплата послуг за надану теплову енергію здійснювалась лише частково, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, з урахуванням перерахунку, яка становить, 20319,29 грн., яка складається з: основного боргу за надані послуги 17730,54 грн., трьох відсотків річних 927,15 грн., сума, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції 1661,61 грн.

13 травня 2020 позивачем на адресу відповідачів за вих. № 274-ф10 надсилалося попередження (в порядку досудового урегулювання сплати боргу) про оплату боргу в сумі 22561,21 грн., який утворився станом на 13.05.2020.

Відповідачем борг не погашено, спір не урегульовано.

Факт підключення багатоповерхового будинку до опалювання підтверджується нарядами від 28.10.2017, 10.11.2018, 03.11.2019, підставою яких вказано відповідні рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг регулюються Житловим кодексом УРСР, Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правилами надання послуг центрального опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі ст.ст.67,68 Житлового Кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами, і має вноситися споживачами послуг своєчасно.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.

Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила), централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Відповідно до частин першої, третьої статті 12 та частин першої, шостої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Як вбачається з нарядів про підключення будинку до мереж теплопостачання, позивачем в спірний період була надана теплова енергія для опалення в будинок, в якому розташована квартира відповідачів.

Приписами статті 24 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Таким чином, правовідносини між сторонами за своїм змістом є зобов`язальними, позивач повинен надавати відповідачу послуги з постачання теплової енергії, а відповідач повинен за них сплачувати в силу приписів статті 11 ЦК України.

Статями 68, 162 ЖК України визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

За змістом статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк.

Положеннями статей 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 20 червня 2012 року по справі № 6-68цс12, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Відповідно до частин першої, третьої статті 12 та частин першої, шостої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідачка ОСОБА_2 в своєму відзиві зазначає, що вона хоча і зареєстрована за вказаною адресою, проте, фактично проживає в іншому місці, а тому не отримувала послуги надані позивачем до квартири АДРЕСА_1 . Крім того, вона не є власником, користувачем чи наймачем вищезазначеної квартири, а отже не є належною відповідачкою по справі.

З Акту про не проживання, підписаного сусідами, від 30.12.2020, вбачається, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 фактично не проживають з 20 грудня 2008 року.

01 грудня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено Договір, відповідно до якого, ОСОБА_2 приймає у тимчасове платне короткострокове користування квартиру АДРЕСА_3 , строком на 30 місяців.

Судом встановлено, що позивач виконував свій обов`язок по наданню послуг, відповідачі ними користувалися, а тому зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Суду не надано доказів що спростовують надання вказаних послуг. Відмови від надання послуг або нарікання на якість послуг від відповідачів до позивача не надходило.

Проживання в іншому місці не звільняє відповідачів від сплати отриманих комунальних послуг, оскільки матеріалами справи підтверджено їх реєстрацію у зазначеній вище квартирі, а посилання ОСОБА_2 на те, що вона не є належним відповідачем спростовуються матеріалами справи, оскільки вона зареєстрована у вказаній квартирі, а отже є користувачем наданих послуг.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 02.09.2019 у справі № 335/479/17 (провадження № 61-22435св18).

Приймаючи до уваги те, що відповідачі є споживачами послуг з постачання теплової енергії, та враховуючи неналежне виконання відповідачами зобов`язань, позов підлягає задоволенню.

23 липня 2020 ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» було подано до Ленінського районного суду м. Миколаєва заяву про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 боргу за спожиту теплову енергію в розмірі 19134 грн. 54 коп., а також 1534 грн. 69 коп. суми, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції, 788 грн. 10 коп. три відсотки річних та 210,20 грн. судового збору.

Ухвалою суду від 09 вересня 2020 р. у справі №489/3468/20, судовий наказ №2-н/489/607/20 від 17.08.2020 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 суми боргу за спожиту теплову енергію було скасовано.

У відповідності до ст. 166 ЦПК України, у разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, заявник має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Згідно з п. 2 ст. 164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувану не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного акціонерного товариства «Миколаївська Теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» борг за спожиту теплову енергію у розмірі 17730 грн. 54 коп.; суму, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції 1661 грн. 61 коп.; три проценти річних - 927 грн. 15 коп., а всього 20319 грн. 29 коп.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» 2102 грн. 00 коп. судового збору, з кожного по 525 грн. 50 коп..

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль», , юридична адреса: м. Миколаїв, Каботажний спуск, 18.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя Н. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «22» грудня 2021 року.