Справа № 711/3011/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 року смт. Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Романової О.Г.,

за участі секретаря судового засідання - Данілової О.С.,

представника позивача - адвоката Василенка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

До Чорнобаївського районного суду Черкаської області з Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшла за підсудністю цивільна справа за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_2 (далі - відповідач), третя особа: ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Позовні вимоги мотивує тим, 15 грудня 2018 року між позивачем та відповідачем у

м. Черкаси було укладено усний договір позики, відповідно до якого відповідач взяв у борг у позивача 5000,00 доларів США та зобов`язався повернути кошти до 15 грудня 2020 року.

Вказані кошти, разом із іншими коштами, 15 вересня 2019 року відповідач, з метою отримання додаткового доходу, надав у позику третій особі.

На підтвердження повернення боргу відповідач надав позивачеві оригінал Договору позики від 15 вересня 2019 року, укладений між відповідачем та третьою особою, та оригінал розписки від 15 вересня 2019 року про отримання третьою особою від відповідача грошових коштів.

Впродовж останніх місяців 2018 року та до серпня 2019 року відповідач сплачував позивачеві відсотки по договору позики. Проте, з вересня 2019 року і по день звернення до суду відповідач відмовляється повертати позивачеві не тільки суму боргу, а й відсотки за договором позики, посилаючись на те, що кошти він брав у борг не для себе, а для третьої особи.

З метою досудового врегулювання спору, позивач 08 квітня 2021 року засобом поштового зв`язку направив відповідачу Претензію з вимогою повернути борг, що за підрахунками позивача становить 9750,00 доларів США. Проте, відповідач відмовився отримувати зазначену Претензію у відділенні «Укрпошти».

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на приписи цивільного законодавства, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за усним договором позики від

15 грудня 2018 року у розмірі 9750,00 доларів США, що за курсом Національного банку України на момент подання позовної заяви становить 270405,53 грн. Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 відсотки річних від прострочення суми заборгованості, що за підрахунком позивача становить 3155,97 грн.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

20 липня 2021 року на адресу Чорнобаївського районного суду Черкаської області від відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній зазначає про те, що позивач у своїй позовній заяві посилається на положення ст.ст. 525, 526, 625, 1049 ЦК України. Проте, відповідач вказує на те, що у відповідності до норм цивільного законодавства, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Проте жодного договору або розписки, які могли б слугувати підтвердженням боргових зобов`язань між позивачем та відповідачем не існує, оскільки відповідач не укладав із позивачем жодних угод (ні усних, ні письмових), в тому числі договору позики, а також не отримував від позивача боргу в розмірі 5000,00 доларів США. Враховуючи вище викладене, відповідач вважає, що у нього відсутнє зобов`язання перед позивачем про повернення коштів у строк до 15 грудня 2020 року. Крім цього, відповідач зазначає про те, що він не передавав позивачу оригіналу Договору позики, укладеного між ним та третьою особою, а також оригіналу розписки про отримання третьою особою коштів, а твердження позивача про те, що кошти позивача відповідач передав третій особі не відповідають дійсності, оскільки відсутні будь-які докази, які можуть це підтвердити.

Отже, враховуючи вищевикладене, вказуючи на відсутність будь-яких доказів, які можуть підтвердити факт позики позивачем грошових коштів відповідачу, а також враховуючи відсутність письмового договору позики або боргової розписки, відповідач просить суд у позовних вимогах відмовити у повному обсязі.

23 липня 2021 року на адресу Чорнобаївського районного суду Черкаської області надійшло доповнення до відзиву на позов, відповідно до якого відповідач повідомив суд про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Так, відповідач зазначає, що очікує понести, у зв`язку із розглядом справи, витрати у сумі 25000,00 грн., що складаються із витрат на професійну правничу допомогу.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Василенко О.В. просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що позивач, за усним договором позики, надав в борг відповідачу 5000,00 доларів США, які останній, з відсотками за користування позикою, зобов`язався сплатити до 15 грудня 2020 року. У період до серпня 2019 року відповідач сплачував позивачеві відсотки за користування позикою, проте докази цьому відсутні. У вересні 2019 року відповідач повідомив позивача, що отримані кошти за договором позики передав у борг третій особі, у підтвердження чого надав позивачу оригінал Договору позики від 15 вересня 2019 року, укладений між відповідачем та третьою особою, та оригінал розписки від 15 вересня 2019 року про отримання третьою особою від відповідача грошових коштів. В даний час відповідач свої боргові зобов`язання не виконав, кошти взяті за договором позики та відсотки за користування грошовими коштами не повернув. З метою досудового врегулювання спору позивач звертався із Претензією до відповідача, проте останній відмовився її отримувати. Крім цього, представник позивача заявив клопотання про долучення до матеріалів справи електронного доказу - двох аудіозаписів, які підтверджують інформацію про отримання відповідачем коштів від позивача. Вказане клопотання протокольною ухвалою задоволено, електронні докази приєднано до матеріалів справи. Також, представник позивача заявив клопотання про постановлення окремої ухвали щодо виявлення ознак кримінального правопорушення. Так, представник позивача зазначив, що відповідач шляхом обману і зловживання довірою заволодів чужим майном, а саме грошовими коштами, які належать позивачу. Представник позивача зазначив, що такі дії відповідача мають ознаки кримінального правопорушення (шахрайство).

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, направив до Чорнобаївського районного суду Черкаської області заяву, відповідно до якої розгляд справи просив проводити за його відсутності. Зазначив, що свої доводи та міркування виклав у відзиві на позовну заяву. Просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток про виклик до суду на адресу, вказану у позовній заяві, жодних заяв чи клопотань до суду не направив, причини неявки суду невідомі.

У судовому засідання було досліджено аудіозаписи, які були надані представником позивача. Перший аудіо запис містить зафіксовану розмову двох осіб, як зазначає представник позивача, це розмова знайомого позивача та відповідача у даній цивільній справі. Предметом даної розмови являється грошові кошти у сумі 5000,00 доларів США, які одна особа надала в борг іншій особі зі сплатою 6 відсотків за користування грошовими коштами.

Другий аудіозапис містить розмову двох осіб, як зазначає представник позивача, це розмова позивача та відповідача у даній цивільній справі. Предметом даної розмови являється те, що особа, яка взяла гроші в борг, не укладала про це жодних договорів. Вподальшому ця особа передала їх в боргу іншій особі та уклала з ним договір.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

У позовній заяві позивачем зазначено, що 15 грудня 2018 року між позивачем та відповідачем у м. Черкаси було укладено усний договір позики, відповідно до якого відповідач взяв у борг у позивача 5000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами та зобов`язався повернути кошти до 15 грудня 2020 року.

Позивач зазначає, що вказані кошти, разом із іншими коштами, 15 вересня 2019 року відповідач, з метою отримання додаткового доходу, надав у позику третій особі. На підтвердження повернення боргу відповідач надав позивачеві оригінал Договору позики № 2 від 15 вересня 2019 року, укладений між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) відповідно до якого позикодавець передає позичальнику у власність

313125,00 грн., що складає еквівалент 12500,00 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути зазначену суму протягом п`яти днів з моменту пред`явлення відповідної вимоги позикодавцем (а.с. 9).

Крім цього, на підтвердження повернення боргу відповідач надав позивачеві оригінал розписки від 15 вересня 2019 року, відповідно до якої ОСОБА_3 одержав від ОСОБА_2 , відповідно до Договору позики № 2 від 15 вересня 2019 року, у борг грошові кошти в сумі 313125,00 грн., що складає еквівалент 12500,00 доларів США і зобов`язується їх повернути в строк та на умовах, зазначених у Договорі (а.с. 10).

Позивач, вважаючи, що відповідачем не виконано належним чином умови усного договору позики від 15 грудня 2018 року, 08 квітня 2021 року направив останньому Претензію з вимогою повернути борг за вказаним договором у розмірі 9750,00 доларів США (а.с. 5).

Вказану Претензію позивачем було направлено відповідачу засобами поштового зв`язку «Укрпошта», проте зазначене Претензія повернулася без вручення із проставленням відмітки «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 6, на звороті).

Крім цього, позивач надав суду Розрахунок фінансових санкцій згідно ст. 625 ЦК України (3 % річних) що належить до сплати відповідачу станом на 06.05.2021 року за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, згідно розписки від 15.12.2018 р., та відповідно до якого сума 3 % річних від прострочення грошового зобов`язання становить 3155,97 грн. (а.с. 7).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однієї із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовим доказами, засобами аудіо-,відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, на підтвердження укладення договору позики між позивачем та відповідачем представником позивача надано суду два аудіозаписи, проте такі докази суд оцінює критично з огляду на наступне. Зазначені аудіозаписи містять розмову двох осіб, щодо грошових коштів у сумі 5000,00 доларів США, які одна особа надала в борг іншій особі зі сплатою 6 відсотків за користування грошовими коштами. Проте, суду не надано жодних належних та допустимих доказів, які достовірно підтверджують, що вказана розмова відбулася між позивачем та відповідачем, а не між іншими особами. Крім цього, зі змісту вказаних розмов не можливо ідентифікувати грошові кошти у сумі 5000,00 доларів США, а саме чи стосуються вони грошових коштів, які являються предметом спору у даній цивільній справі.

Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 цієї статті Кодексу передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно з положеннями ч. 2 цієї статті Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів чи товару від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Зазначене узгоджується з висновком викладеним у постанові Верховного Суду від

22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Проте, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження укладання між сторонами договору позики суду з боку позивача не надано, тому вимога про стягнення з відповідача суми позики в розмірі 9750,00 доларів США, що є еквівалентом 270405,53 грн., наданої останньому за усною домовленістю, задоволенню не підлягає, адже в силу вимог статті 1047 ЦК України належними доказами підтвердження укладення договору позики може бути або письмовий договір, або розписка, яку надає позикодавцеві позичальник, але, як установив суд, такі докази відсутні.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що позивачем не доведено факт надання грошових коштів у позику відповідачу, не підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення із відповідача на його користь 3 відсотки річних від прострочення суми заборгованості, що за підрахунком позивача становить 3155,97 грн.

Щодо клопотання представника позивача про постановлення окремої ухвали щодо виявлення ознак кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено (ч. 11 ст. 262 ЦПК України).

Окрема ухвала суду - це процесуальне судове рішення, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Отже, підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для окремої ухвали немає.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення

(ч. 5 ст. 262 ЦПК України).

Суд звертає увагу, що статтею 262 ЦПК України не встановлено процесуального обов`язку суду постановляти окрему ухвалу. Постановлення окремої ухвали є правом суду у разі встановлення судом підстав для окремої ухвали.

З огляду на те, що позивачем не доведено факт надання грошових коштів у позику відповідачу, а також те, що у справі відсутні будь-які належні та допустимі докази цьому, суд не вбачає у діях відповідача ознаки вчинення ним кримінального правопорушення, а тому вважає за необхідне відмовити представнику позивача у задоволенні клопотання про постановлення окремої ухвали щодо виявлення ознак кримінального правопорушення.

Однак, суд роз`яснює, що позивач не позбавлений права звернутися самостійно із відповідною заявою до правоохоронних органів.

Відповідно до положень ч. ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу було відмовлено, на підставі положень ст. 141 ЦПК України позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат також не підлягає до задоволення.

Відповідач у доповненні на відзив, поданому до суду 23 липня 2021 року зазначає, що очікує понести, у зв`язку із розглядом справи, витрати у сумі 25000,00 грн., що складаються із витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктами 1, 2 ч. 3 цієї статті Кодексу передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема: витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Проте, всупереч вищевикладеному, відповідачем не надано суду жодних доказів у підтвердження понесених ним витрат у сумі 25000,00 грн., що складаються із витрат на професійну правничу допомогу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE,

№ 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 80-82, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення боргу - відмовити повністю.

У задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_4 про постановлення окремої ухвали щодо виявлення ознак кримінального правопорушення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 20 грудня 2021 року.

Суддя О.Г. Романова