КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/8597/18 Головуючий у 1 інстанції - Сердинський В.С.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/991/2021 Доповідач - Мараєва Н.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2.02.2021 р. Київський Апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду

цивільних справ :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Заришняк Г.М., Рубан С.М.

При секретарі - Гаврюшенко К.О.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного

суду в порядку спрощеного позовного провадження

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2020 року

в справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до

ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з`явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2020 року задоволено позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за донарахованими відсотками за кредитним договором №014/04/01/2584 від 22 вересня 2006 року станом на 11.10.2018 р. в розмірі 42 864,27 дол.США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 1 200 323,74 грн.; стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» витрати по сплаті судового збору в розмірі 18004,86 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить це рішення скасувати і постановити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 22 вересня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом зі Статуту, та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №014/04/01/2584, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 60000 дол.США строком до 22.09.2024 p., а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 14% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором (а.с.7-12).

Надання кредитних коштів проводилося, згідно вимог п. 3.2. кредитного договору, шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника.

30.04.2009 року між банком та позичальником відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1, відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди про зміну умов погашення заборгованості (реструктуризацію) Кредиту, домовилися врегулювати заборгованість позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав (а.с. 13-18).

Згідно п.п.1.1 станом на дату укладення цієї додаткової угоди фактична заборгованість позичальника за кредитним договором становила - 47 725,86 дол.США.

На підставі додаткової угоди з 30.04.2009 р. фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв`язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику (п.п.1.2, 1.3).

27 грудня 2012 року Броварським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення по справі № 1007/9082/2012, відповідно до якого позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено у повному обсязі, а саме, стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Публічною акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору №014/04/2584 від 22 вересня 2006 року в сумі 81 308,18 доларів США, що становить в еквіваленті по курсу НБУ 649 481,61 грн. та судові витрати в сумі 3 219,00 гри. (а.с. 19-20).

На адресу позичальника відповідача ОСОБА_1 було направлено повідомлення про неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором - вихідний №114/5-130549 від 02.10.2018 p., надавши можливість добровільно врегулювати заборгованість (а.с.22-24).

Заборгованість по сплаті відсотків з 05.04.2012 р. - 12 976,64 дол.CШA (дата розрахунку у рішенні Броварського міськрайонного суду Київської області 05.04.2012 р.) по 11.10.2018 р. - 55 840,91 дол.США (дата розрахунку заборгованості) становить 42 864,27 дол.США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 1 200 323,74 грн. (а.с.5-6).

Посилаючись на вказані обставини, що заборгованість за кредитним договором відповідачкою до теперішнього часу не погашена, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за відсотками в сумі 42 864,27 дол.США.

Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договорами, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно п.1 ст.536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплатити відсотки.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість ним виконання свого грошового зобов`язання.

Згідно п.3.3. кредитного договору, сторони встановили, що обчислення строку надання кредиту, нарахування відсотків по договору здійснюється за фактичне число календарних днів користування кредитом.

Пунктом 8.1. кредитного договору визначено, що договір набуває чинності з часу надання позичальнику кредитних коштів та діє до повного погашення кредитної заборгованості (суми кредиту, відсотків за користування, штрафів та пені).

Постановлюючи рішення суд виходив з того, що у зв`язку із невиконанням зобов`язань за кредитним договором за відповідачкою є заборгованість за відсотками, розмір якої становить 42 864,27 дол.США на підставі розрахунків позивач. Тому вважаючи, що відповідачкою вчинялися дії, направлені на переривання строку позовної давності, вважав строк таким, що не пропущений, та задовольнив позов.

Проте із такими висновками суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Так, обґрунтовуючи апеляцію представник відповідачки ОСОБА_1 посилався на те, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2012 р. за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було вирішено про дострокове стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором №014/04/2584 від 22.09.2006 р.; тобто, що вказаним рішенням було стягнуто з відповідачки на користь банку заборгованість за кредитом - 51 823,92 дол.США, заборгованість за відсотками -12 976,64 дол.США, пеню за прострочення погашення кредиту - 12 560,35 дол.США, пеню за прострочення погашення відсотків -16507,62 дол.США.

Зазначав, що 5.11.2013 р. банку було видано виконавчий лист №1007/9082/2012 р., який було отримано позивачем 19.11.2013 р., що виконавчий лист не було пред`явлено стягувачем до виконання, тобто, що банк не скористався своїм правом на примусове виконання судового рішення.

Також зазначав, що вподальшому банк двічі звертався до суду із заявами про видачу дубліката виконавчого листа про стягнення із ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості в сумі 81 308,18 дол.США і поновлення строку на пред`явлення його до виконання; що ухвалами Броварського міськрайонного суду від 19.09.2018 р. та від 11.01.2019 р. в задоволенні вказаних заяв було відмовлено.

Посилався, що дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором у даному випадку відбулось із набуттям чинності рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2012 р., яким було визначено повний обсяг кредитних зобов`язань відповідачки перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» та постановлено рішення про стягнення всієї заборгованості.

Крім того, направлення банком у 2011 р. вимоги до відповідачки про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором є реалізацією ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України про дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

Зазначав, що позивачем пропущено строк позовної давності, що відповідачка просила суд про застосування строку позовної давності, що доводи сторони позивача щодо переривання відповідачкою строку позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки за відсутності внесення коштів не можна вважати, що боржник визнав борг, отже перебіг строку позовної давності не переривався; що аналогічні висновки містяться у Постанові Верховного Суду від 5.09.2019 р. по справі №643/13180/14.

Такі доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вказаним рішенням 27 грудня 2012 року Броварським міськрайонним судом Київської області від 27 грудня 2012 року по справі № 1007/9082/2012 було задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у повному обсязі, а саме, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічною акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору №014/04/2584 від 22 вересня 2006 року в сумі 81 308,18 доларів США, що становить в еквіваленті по курсу НБУ 649 481,61 грн. та судові витрати в сумі 3 219,00 гри. (а.с.19-20).

Зазначена вище сума складається із заборгованість за кредитом - 51 823,92 дол.США, заборгованість за відсотками -12 976,64 дол.США, пеню за прострочення погашення кредиту - 12 560,35 дол.США, пеню за прострочення погашення відсотків -16507,62 дол.США ( а.с.142, т.1,19-20 т.2).

Також, вимога банку про стягнення дострокової заборгованості підтверджується і копією позовної заяви по вказаній вище справі, де позивачем ставилось питання про дострокове стягнення заборгованості з відповідачки за кредитним договором (а.с.21-23, т.2 ).

Таким чином, після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію та позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено.

Верховний Суд у своїй постанові № 564/2199/15-п від 14.02.2018 року зазначив, що згідно ст.611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту.

Відповідачка просила суд застосувати до даних правовідносин наслідки пропуску строку позовної давності, оскільки після направлення їй письмового повідомлення про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за цим договором.

Посилалася на те, що у позивача, який пред`явив вимогу, щодо повернення всієї суми кредиту строк давності закінчився у 2015 році.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК ).

Відповідно до вимог ч.ч.1, 4 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно ст.266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги. Оскільки, позовна давність спливла до основної вимоги, то вона спливла і до вимог про стягнення заборгованості за відсотками.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо задоволення позову та стягнення відсотків з відповідачки на користь позивача. Рішення суду не можна визнати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2020 року - скасувати і постановити нове, яким в задоволенні позову Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 26.02.2021 р.

Головуючий :

Судді :