Ухвала

25 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 554/6847/19

провадження № 61-1895ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

Шиповича В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 серпня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної у м. Полтаві ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Сидоренко Віра Іванівна, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування

ВСТАНОВИВ:

03 лютого 2021 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу в справі № 554/6847/19 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 серпня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року, повний текст якої складено 04 січня 2021 року.

За змістом частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

Касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

I. Щодо підстав касаційного оскарження

Пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У касаційній скарзі заявник підставами касаційного оскарження судових рішень одночасно зазначає пункти 1 та 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Оскільки підстави передбачені пунктами 1 та 3 частини другої статті 389

ЦПК України (неврахування висновку Верховного Суду та відсутність висновку Верховного Суду) можуть бути взаємовиключними, особа, яка подає касаційну скаргу, у разі одночасного посилання на вказані підстави, має конкретизувати у касаційній скарзі яку саме норму (норми) права апеляційний суд застосував без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у подібних правовідносинах, а щодо застосування якої норми (норм) права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

Підстави касаційного оскарження передбачені пунктами 1 та 3 частини другої статті 389 ЦПК України можуть бути зазначені у касаційній скарзі одночасно лише у випадку, якщо норми права застосовані без урахування висновку Верховного Суду та норми права, щодо застосування яких відсутній висновок Верховного Суду є різними.

Відсутність такої конкретизації у касаційній скарзі свідчить про неналежне виконання вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.

Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки відповідно до положень частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції переглядаючи у касаційному порядку судові рішення перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

II. Щодо сплати судового збору

Згідно пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додається оригінал документа, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документ, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі ЄДРСР).

Аналіз ЄДРСР свідчить, що у розглядуваній справі ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, у якому просить суд визнати за нею право власності на гараж, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 17,5 кв. м.

Вимоги про визнання права власності є вимогами майнового характеру та ціна позову в такому випадку визначається вартістю такого майна (пункт 2 частини першої статті 176 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Позов було подано до суду у 2019 року.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час подання позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання касаційної скарги на рішення суду становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в межах оспорюваної суми.

Таким чином розмір судового збору за подану касаційну скаргу має визначатися за формулою: 1% вартості спірного гаражу х 2, але не менше 1 536, 80 грн (у разі якщо вартість гаражу не перевищує 76 840 грн).

На час вирішення питання про відкриття касаційного провадження матеріали цивільної справи № 554/6847/19 в розпорядженні Верховного Суду відсутні.

До касаційної скарги додано документ, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 1 682 грн, однак не наведено обґрунтування такого розміру відповідно до ціни позову (вартості гаражу).

Разом із тим розмір сплаченого ОСОБА_1 судового збору може свідчити, що визначена позивачем ціна позову не перевищує 84 100 грн.

При цьому у разі, якщо вартість спірного гаражу не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

(567 500 грн) заявнику необхідно врахувати, що відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Недоліки касаційної скарги мають бути усунені шляхом:

1) надання суду уточненої касаційної скарги з визначенням в ній підстави (підстав) касаційного оскарження передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України. Копії уточненої скарги мають бути надані відповідно до кількості учасників справи.

2) обґрунтування розміру сплаченого судового збору виходячи із ціни позову (вартості спірного гаражу).

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, визначених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) буде вирішено колегією суддів після усунення недоліків касаційної скарги та її оформлення відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 серпня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року у цивільній справі № 554/6847/19 залишити без руху.

Встановити для усунення недоліків касаційної скарги строк - десять днів з дня вручення копії цієї ухвали ОСОБА_1 .

У разі невиконання у встановлений строк цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Шипович