Справа № 307/4558/21
Провадження № 2/307/1161/21
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

20 грудня 2021 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Стецюк М.Д., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Тячівського районного відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідача Тячівського районного відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника. Обґрунтовуючи свій позов вказує, що в провадженні Тячівського відділу ДВС перебуває виконавче провадження АСВП №52157407 по виконанню виконавчого листа №307/2079/16-ц від 08.09.2016 виданого Тячівським районним судом Закарпатської області про збільшення розміру аліментів стягнутих за рішенням Тячівського районного суду від 20.10.2012 року з нього - ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 800 гривень щомісячно і до її повноліття. 13 квітня 2018 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Тячівського району Оліферчук О.І., було винесено постанову про накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, яке належить йому на праві приватної власності, в зв`язку з чим він з квітня 2008 року був обмежений у його користуванні та розпорядженні. Про те, що існує рішення, а також про накладений арешт він дізнався лише у липні 2021 року, у зв`язку з чим, ним було відразу погашено заборгованість у сумі 40 000 грн., та згідно отриманої відповіді 38005/19.9-38 від 26.11.2021 року, заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.11.2021 року він немає, а навпаки сума аліментів сплачена до кінця поточного року. Враховуючи викладене, просить скасувати постанову державного виконавця, якою було накладено арешт на його рухоме та нерухоме майно.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вважає, що дана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як вбачається із зміст позовних вимог, що арешт майна ОСОБА_1 , було накладено 13 квітня 2018 року старшим державним виконавцем Тячівського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Оліферчук О.І., в рамках здійснення виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа №307/2079/16-ц виданого Тячівським районним судом Закарпатської області 30 серпня 2016 року про збільшення розміру аліментів стягнутих за рішенням Тячівського районного суду від 20 жовтня 2012 року з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 800 гривень, щомісячно, і до її повноліття.

Із наведеного слідує, що вищевказане обтяження (арешт майна) накладено старшим державним виконавцем у рамках виконавчого провадження, здійснення якого відбувалося з приводу виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" № 5 від 03.06.2016 року, на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачем в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено ст. 60 ЗУ "Про виконавче провадження".

Із врахуванням того, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, тому він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Аналогічний правовий висновок сформульовано Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18, а саме: боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України (справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні не може пред`явити позов про зняття арешту з майна, він не може виступати позивачем у даній справі і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону, оскільки позовна заява ОСОБА_1 до Тячівського районного відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у відкритті провадження у справі слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 186, 260-261 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Тячівського районного відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника - відмовити.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 15-денний строк з дня його проголошення (складання).

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: М.Д.Стецюк