ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 683/1501/20
Провадження № 22-ц/4820/1258/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю представників позивача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 683/1501/20 за апеляційною скаргою Сільськогосподарського кооперативу ім. Щорса на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 31 травня 2021 року в складі судді Сагайдак І.М. у цивільній справі за позовом Сільськогосподарського кооперативу ім. Щорса до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 про визнання недійсними наказу, свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації земельної ділянки та скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку,

Заслухавши доповідача, пояснення представників позивача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року СГК ім. Щорса звернулося до суду з позовом в якому просив: визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-7398/14-14-СГ від 25 грудня 2014 року, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :03:018:0318, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області; визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :03:018:0318, для ведення особистого селянського господарства №39512677, яке видане 23 червня 2015 року на ім`я ОСОБА_1 ; скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію вищезазначеної земельної ділянки із кадастровим номером :03:018:0318; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності за №10140115 від 23 червня 2015 року щодо земельної ділянки із кадастровим номером :03:018:0318.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався, що згідно установчих документів СГК ім. Щорса є правонаступником усіх майнових та особистих немайнових прав та обов`язків КСП ім. Щорса, в тому числі до них перейшло право колективної власності на землю площею 2339,9 га в межах згідно з планом відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ №004, виданого 01 червня 1995 року на ім`я КСП ім. Щорса.

У березні 2020 року СГК ім Щорса стало відомо, що Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області передало у власність для ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га, яка знаходиться в межах земельної ділянки, належної СГК ім. Щорса на підставі Державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ №004 від 01 червня 1995 року. Крім того, зазначав позивач, що спірна земельна ділянка, яка була передана у власність ОСОБА_1 , під час проведення паювання земель розпайована не була, а отже залишилась у колективній власності СГК ім. Щорса. В свою чергу, жодним уповноваженим на те органом рішення про припинення права колективної власності на землю площею 2339,9 га згідно Державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ №004 від 01 червня 1995 року не приймалось і КСП ім. Щорса та його правонаступник СГК ім. Щорса у добровільному порядку не відмовлялись від права колективної власності на землю, яка залишилась не розпайованою. Отже, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області не мало жодних правових підстав розпоряджатись земельною ділянкою площею 2,0000 га, кадастровий номер :03:018:0318, та передавати її у власність ОСОБА_1 , оскільки спірна земельна ділянка на момент її передачі у власність ОСОБА_1 не була вільною, а належала на праві колективної власності позивачу.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 31 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

СГК ім. Щорса подало апеляційну скаргу, посилається на порушення норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права. Висновок суду першої інстанції, що реорганізації КСП ім. Щорса шляхом перетворення у СГК ім. Щорса не відбулося, оскільки 15 лютого 2000 року було проведено реєстрацію нового підприємства СГК ім. Щорса ґрунтується на припущеннях та не відповідає дійсним обставинам справи. Апелянт зазначає, що згідно Списку громадян членів КСП ім. Щорса, що є Додатком № 1 до Державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ №004 від 01 червня 1995 року на момент передачі земельної ділянки у колективну власність КСП ім. Щорса його членами були 637 осіб. Відповідно до Розпорядження представника Президента України Старокостянтинівської РДА від 18 лютого 1993 року № 319 зареєстровано статут КСП ім. Щорса. Згідно протоколу № 1 загальних зборів КСП ім. Щорса від 12 січня 2000 року прийнято рішення про організацію СГК ім. Щорса та проведено 15 лютого 2000 року установчі збори нового кооперативу. Протоколом № 2 загальних зборів КСП ім. Щорса від 15 лютого 2000 року вирішено припинити КСП ім. Щорса і створити на його базі СГК ім. Щорса, яке і є його правонаступником. Крім того, протоколом № 1 від 15 лютого 2000 року було затверджено установчий договір та Статут, якими визначено що СГК ім. Щорса є самостійним господарюючим суб`єктом, який створений відповідно до Закону України «Про сільськогосподарську комерцію» і є правонаступником КСП ім. Щорса щодо майнових та особистих немайнових прав та обов`язків в тому числі всіх трудових прав та обов`язків. При цьому, з моменту присвоєння ідентифікаційного коду ще у 1993 році для КСП ім. Щорса, станом на дату видачі державного акту так і станом на сьогодні у правонаступника КСП - СГК ідентифікаційний код ЄДРПОУ залишився ідентичним та не змінювався, що свідчить про належність правонаступництва, крім того, незмінною залишається дата державної реєстрації. Отже, КСП ім. Щорса, а в подальшому його правонаступник СГК ім. Щорса має належним чином оформлений Державний акт про право колективної власності на земельну ділянку, до якої входила і спірна земельна ділянка і такий Державний акт ніким не скасований і є чинним. Тому, права позивача як власника спірної земельної ділянки порушені оспорюваними рішеннями про державну реєстрацію права власності та записами про державну реєстрацію права за ГУ Держгеокадастру на земельні ділянки, оскільки земля уже перебувала у колективній власності і не може бути правомірно вилучена у законного володільця.

З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі, СГК ім. Щорса просило, скасувати рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 31 травня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким в повному обсязі задовольнити позовні вимоги.

Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що спірна земельна ділянка поділена між пайовиками, чисельність яких складає 637 осіб, тому вона може належати певній особі, а не усьому кооперативу, який вважає себе належним позивачем. Крім того, за наявною у Головного управління інформацією спірна земельна ділянка, яку бажала отримати ОСОБА_1 , у власності чи користуванні третіх осіб не перебувала та належала до земель державної власності, що також було підтверджено висновком експерта державної експертизи, яким було погоджено проекти землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 спірної земельної ділянки. Тому, передача спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 права позивача не порушуються. Крім того, Головне управління Держгеокадастру вважає, що в даній справі необхідно застосувати строк позовної давності, щодо вимог позивача про скасування наказу Держгеокадастру та здійснення державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що рішенням Ладигівської сільської ради народних депутатів № 1 від 17 лютого 1995 року Колективному сільськогосподарському підприємству ім. Щорса передано у колективну власність земельну ділянку, загальною площею 2339,9 га, для вирощування сільськогосподарської продукції.

01 червня 1995 року на підставі зазначеного рішення сільської ради № 1 від 17.02.1995 Ладигівська сільська рада видала Колективному сільськогосподарському підприємству ім. Щорса с. Ладиги Старокостянтинівського району Хмельницької області Державний акт на право колективної власності на землю.

Додатком 1 до державного акта слугував список громадян членів КСП ім. Щорса, згідно з яким на момент передачі земельної ділянки у колективну власність КСП ім. Щорса його членами були 637 осіб.

Згідно з протоколом № 1 загальних зборів КСП ім. Щорса від 12.01.2000, загальними зборами було прийнято рішення про організацію СГК ім. Щорса та проведення 15 лютого 2000 року установчих зборів нового агроформування кооперативу.

Відповідно до протоколу № 2 загальних зборів КСП ім. Щорса від 15.02.2000, загальними зборами вирішено припинити діяльність КСП ім. Щорса і створити на його базі за участі 10 засновників СГК ім. Щорса.

Згідно з протоколом № 1 від 15.02.2000 загальних зборів членів СГК ім. Щорса, затверджено Установчий договір та Статут, якими визначено, що СГК ім. Щорса є самостійним господарюючим суб`єктом, який створений відповідно до Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» і є правонаступником КСП ім. Щорса щодо майнових та особистих немайнових прав та обов`язків, в тому числі всіх трудових прав та обов`язків.

Позивач СГК ім. Щорса згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстрований 28.12.2000 є юридичною особою з ідентифікаційним кодом 03788313.

18 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ Держземагентства у Хмельницькій області із заявою про надання їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області.

Наказом ГУ Держземагентства у Хмельницькій області № 22-4230/14-14-СГ від 18 вересня 2014 року ОСОБА_1 отримала дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Наказом ГУ Держземагентства у Хмельницькій області № 22-7398/14-14-СГ від 25 грудня 2014 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 та надано останній у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :03:018:0318, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області.

23 червня 2015 року Реєстраційною службою Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на цю земельну ділянку кадастровий номер :03:018:0318, номер запису про право власності: 10140115, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 42.

За висновком судової земельно-технічної експертизи земельна ділянка площею 2,0000 га, кадастровий номер :03:018:0318, накладається та повністю входить в межі земельної ділянки, загальною площею 2339,9, яка була передана у колективну власність Колективному сільськогосподарському підприємству ім. Щорса на підставаі відповідного Державний акт на право колективної власності на землю.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ст. 37 ЦК Української РСР у відповідній редакції станом на час виникнення спірних правовідносин (2000 рік), юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання); при злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов`язки) переходять до новостворених юридичних осіб; при приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права і обов`язки) переходить до останньої; майно переходить в день підписання передаточного балансу, якщо інше не передбачене законом або постановою про реорганізацію.

Згідно з положеннями Закону України «Про підприємства в Україні» (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносини) колективне підприємство визначено як вид підприємств в Україні; ліквідація та реорганізація яких, відповідно до ст. 34 (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) здійснюється за рішенням власника з дотриманням вимог антимонопольного законодавства, а у випадках, передбачених цим Законом, - за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду; підприємство вважається реорганізованим або ліквідованим з моменту виключення його з державного реєстру України; при перетворенні одного підприємства в інше до підприємства, яке виникло, переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства.

Статтею 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» в редакції на час припинення КСП ім. Щорса визначено, що реорганізація (злиття, приєднання,поділ, виділення, перетворення) та ліквідація підприємства провадяться за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) його членів або за рішенням суду чи арбітражного суду. У разі злиття підприємства з іншим підприємством усі майнові права та обов`язки кожного з них переходять до новоствореного підприємства. У разі поділу підприємства до новостворених підприємств переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права і обов`язки реорганізованого підприємства. При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за роздільним актом (балансом) відповідних частинах майнові права і обов`язки реорганізованого підприємства. При перетворенні одного підприємства в інше до новоствореного підприємства переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства.

Таким чином, за приписами наведених законів при злитті, приєднанні чи перетворенні підприємства правонаступник реорганізованого підприємства отримує за передаточним балансом його зобов`язання та майно.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» підприємство самостійно володіє, користується і розпоряджається належними йому об`єктами власності. Право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном. Право власності підприємства охороняється законом. Належне йому майно може бути передано державним, кооперативним та іншим підприємствам, організаціям і громадянам за рішенням загальних зборів членів підприємства або зборів уповноважених.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач СГК ім. Щорса стверджував, що він є правонаступником КСП ім. Щорса. Згідно з Державним актом КСП ім. Щорса на праві колективної власності належала земельна ділянка загальною площею 2339,9 га для вирощування сільськогосподарської продукції, що розташована на території Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, яка в подальшому в порядку правонаступництва перейшла у власність позивача.

Також, СГК ім. Щорса вважало, що факт того що вони є правонаступником КСП ім. Щорса підтверджується, протокол № 2 загальних зборів КСП ім. Щорса від 15 лютого 2000 року, установчим договором та статутом СГК ім. Щорса, крім того, посилалися на єдиний для КСП ім. Щорса та СГК ім. Щорса ідентифікаційний код в ЄДР.

Однак зі змісту протоколу № 2 загальних зборів КСП ім. Щорса від 15 лютого 2000 року вбачається, що загальні збори вирішили припинити діяльність КСП ім. Щорса і на його базі за участі 10 засновників створити СГК ім. Щорса.

Таким чином, зазначене рішення загальних зборів є рішенням не про реорганізацію (злиття, приєднання, поділ, відокремлення чи перетворення юридичної особи), а про припинення юридичної особи.

Також, в підтвердження наявності та обсягів правонаступництва позивачем не надано доказів прийняття загальними зборами членів КСП ім. Щорса рішення щодо передачі залишку майна КСП та земель, що не підлягали розпаюванню і не були розпайовані, підприємству СГК ім. Щорса як правонаступнику на підставі норм Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство».

При цьому, колегія суддів, вважає посилання позивача СГК ім. Щорса на те, що воно є правонаступником КСП ім. Щорса, з огляду на положення пункту 4.10 Статуту СГК ім. Щорса необгрунтованими, оскільки статут юридичної особи є одностороннім актом цієї юридичної особи, який не є підставою правонаступництва щодо іншої юридичної особи, якщо таке правонаступництво не виникло відповідно до закону.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 01.09.2020 пос справаі справа № 907/29/19, яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Крім того, згідно указу Президента України від 08.08.1995 року, №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі майна радгоспів. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства відповідно до списку, який додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Цим указом Президента України від 03.12.1999 року №1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки» передбачалося реформування протягом грудня 1999 року - квітня 2000 року колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю та майно шляхом: забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями та створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських фермерських господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб`єктів господарювання, заснованих на приватній власності.

Отже, відповідно до зазначених указів паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність, зокрема, колективним сільськогосподарським підприємствам.

Позивач не пояснив, а судом не встановленоно, яким чином у СГК ім. Щорса могли залишитися у власності спірні землі сільськогосподарського призначення, які не підлягали розпаюванню та не були розпайовані. При цьому, передання сільськогосподарських угідь від колективного сільськогосподарського підприємства до власності юридичної особи, землі якої не підлягають розпаюванню відповідно до вказаних указів, спричинило б порушення прав членів колективного сільськогосподарського підприємства на одержання відповідних земельних ділянок.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 року по справі №907/29/19.

При цьому, слід звернути увагу, що КСП ім. Щорса, було створено та діяло на підставі норм Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року № 2114-XII (у редакції, що діяла на момент створення СГК ім. Щорса), а СГК ім. Щорса було створено і діяло відповідно до норм Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» від 17 липня 1997 року № 469/97-ВР2009-XII.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» колективне сільськогосподарське підприємство (далі - підприємство) є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування.

В той же час згідно ст. 1 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» сільськогосподарський кооператив - це добровільне об`єднання фізичних і юридичних осіб в іншу юридичну особу на засадах членства, об`єднання пайових внесків, участі у спільній сільськогосподарській виробничій діяльності та обслуговуванні переважно членів кооперативу. Членом кооперативу може бути фізична або юридична особа, яка зробила вступний і пайовий внески в розмірах, визначених статутом кооперативу, визнає принципи і цілі кооперативу, дотримується вимог його статуту і користується правом ухвального голосу в кооперативі. При цьому, пайовий внесок - це майновий внесок члена кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки.

За змістом зазначених норм, на відміну від колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарський кооператив визначався як добровільне об`єднання фізичних і юридичних осіб в іншу юридичну особу на засадах членства та об`єднання пайових внесків, коли членами сільськогосподарського кооперативу могли бути лише ті особи, які зробили вступні і пайові внески в розмірах, визначених статутом кооперативу.

Отже, колективне сільськогосподарське підприємство могло б бути перетворене на сільськогосподарський кооператив, коли б усі особи, які на момент такого перетворення залишались членами КСП, зробили вступні і пайові внески в розмірах, визначених статутом кооперативу.

Натомість згідно з установчим договором та статутом СГК ім. Щорса членами кооперативу та його засновниками є лише 10 осіб. Таким чином, перетворення з КСП ім. Щорса у СГК ім. Щорса не відбулося.

Навіть у випадку прийняття рішення про реорганізацію КСП ім. Щорса шляхом перетворення в іншу юридичну особу колишні члени КСП ім. Щорса автоматично повинні були б стати учасниками цієї юридичної особи або асоційованими членами, позаяк перетворенням юридичної особи є саме зміна її організаційно-правової форми, а не складу її учасників.

Такого висновку знову ж таки дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року в справі № 907/29/19.

За таких обставин, колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції, що реорганізація КСП ім. Щорса шляхом перетворення у СГК ім. Щорса не відбулася.

Судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги посилання представників позивача на те, що відповідно до даних ЄДР, СГК ім. Щорса є юридичною особою з ідентифікаційним кодом 03788313, за яким раніше було зареєстровано КСП ім. Щорса, що, на їх думку, також вказує на обставини правонаступництва.

З огляду на те, що ЄДР є компонентом інфраструктури державної статистики, на його основі органи статистики забезпечують ведення державного обліку та ідентифікацію суб`єктів господарської дальності, однак повноваженнями на проведення реєстраційних дій щодо підприємства не наділені.

Функція органів статистики щодо ведення ЄДР визначена Положенням про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 118 (у новій редакції постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2005 року № 499, далі - Положення про ЄДР).

Відповідно до пункту 6 Положення про ЄДР (в чинній редакції) ідентифікаційний код зберігається за суб`єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним; у разі перетворення юридичної особи, крім центральних органів виконавчої влади, за правонаступником зберігається її ідентифікаційний код; у разі припинення юридичної особи шляхом приєднання до іншої юридичної особи та створення на базі юридичної особи, що припинилася, відокремленого підрозділу ідентифікаційний код такої юридичної особи залишається за відокремленим підрозділом; в інших випадках припинення юридичної особи присвоєння її ідентифікаційного коду новоствореним суб`єктам забороняється.

Відповідно до пункту 15 Положення про ЄДР, в редакції, що діяло на день створення СГК ім. Щорса, ідентифікаційний код є єдиним для всього інформаційного простору України і зберігається за суб`єктом протягом усього періоду його існування; у разі перереєстрації (створення) суб`єкта господарської діяльності, що є правонаступником прав і майнових зобов`язань свого попередника, за ним зберігається ідентифікаційний код попередника.

Отже, відповідно до наведених норм ідентифікаційний код юридичної особи має бути унікальним, а присвоєння новоствореній юридичній особі ідентифікаційного коду іншої юридичної особи, яка не є правопопередником новоствореної юридичної особи, не допускається. Водночас помилкове присвоєння новоствореній юридичній особі ідентифікаційного коду іншої юридичної особи, яка не є правопопередником цієї новоствореної юридичної особи, свідчить про порушення законодавства, але така помилка не є підставою правонаступництва, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 01.09.2020 в справі № 907/29/19.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні».

За таких обставин, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач не довів наявності у нього власного суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу щодо спірної земельної ділянки як обов`язкової передумови реалізації права на судовий захист, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги, що висновки суду першої інстанції щодо правонаступництва позивача КСП імені Щорса, відтак і права власності на спірну земельну ділянку не відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права слід відхилити, з підстав викладених в мотивувальній частині постанови.

Вказані доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявників з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом у даній справі.

З тих підстав, що суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність порушення прав позивача з боку відповідачів, колегія суддів не приймає до уваги інші доводи апеляційної скарги щодо неправомірності отримання відповідачем ОСОБА_1 у власність спірної земельної ділянки.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського кооперативу ім. Щорса залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 31 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 грудня 2021 року.

Судді А.М.Костенко

Л.М. Грох

Т.В. Спірідонова