СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/7608/20

пр. № 2/759/932/21

20 січня 2021 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Кириленко Т.В.

при секретарі - Істоміній О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання права власності на частину квартири, суд, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2020 р. позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_3 , мотивуючи свої вимоги тим, що йому на підставі договору купівлі-продажу належить 2/3 частини зазначеної квартири. 1/3 частина вказаної квартири належить також і відповідачці ОСОБА_2 , тобто вони є співвласниками квартири. Зазначив, що на даний час у нього немає правовстановлюючого документа, в квартиру він потрапити не може, оскільки відповідачка поселила в ній квартирантів, у видачі дубліката йому відмовлено, що створює перешкоди у користуванні власністю. За таких обставин позивач змушений був звернутись до суду з вказаним позовом за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою судді від 15.05.2020р. було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за загальними правилами позовного провадження.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 3.11.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явився, просить слухати справу у його відсутність, позов підтримує.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відзиву не надала.

Враховуючи те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та, враховуючи положення ст.ст. 280-281 ЦПК України постановити заочне рішення у справі.

Вивчивши матеріали справи, звслухавши пояснення позивача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 17.06.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Олексюк Ю.Е., ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_3 , а саме: ОСОБА_1 - 2/3 частини, ОСОБА_2 - 1/3 частина (а.с. 6).

Як вбачається з інформаційної довідки, виданої Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 12.02.2020р. № 5287, квартира АДРЕСА_3 на праві власності зареєстрована: ОСОБА_2 - 1/3 частина, ОСОБА_1 - 2/3 частини на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Олексюк Ю.Е., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 17.06.2002 р. за № 1837 та зареєстрованого в Бюро 01.07.2002р. за реєстровим № 4216 (а.с. 5).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості про квартиру АДРЕСА_3 відомості відсутні (а.с. 24).

Крім того, як вбачається з відповіді Київського державного нотаріального архіву від 4.03.2020р., позивачу було відмовлено у видачі дубліката договору купівлі-продажу квартири від 17.06.2002 року або належним чином засвідчених копій, оскільки відповідно до ст. 43 Закону України «Про нотаріат» не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб - її учасників, або їх уповноважених представників (а.с. 7).

Статтею 15 ЦК України гарантовано право кожного на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його власність.

Стаття 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право мирного володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У пункті 37 Постанови від 07.02.2014р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних, кримінальних справ зазначає, що позови про визнання права власності, що пред`явлені на підставі статті 392 ЦК, пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У цьому ж пункті Постанови Пленум ВССУ наголошує, що виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, зокрема, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами.

Крім того, Верховний Суд України у своєму Узагальненні «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» звертає увагу, що передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Наприклад, позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа.

Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником.

Під час розгляду цієї справи суду не надано доказів на спростування факту відсутності у позивача оригіналу договору купівлі-продажу на спірну квартиру.

Оскільки відповідно до частини першої статті 258 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, позивач може отримати замість втраченого оригіналу дублікат договору купівлі-продажу квартири або належним чином посвідчену копію лише за наявності згоди всіх її співвласників.

Пунктом 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Отже позивач позбавлений можливості реалізувати свої правомочності власника частки нерухомого майна, які за змістом ч.1 ст.182 ЦК України та ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникають у нього з моменту державної реєстрації права власності на його частку у квартирі.

Таким чином, проаналізувавши вищевказані правові норми та оцінивши надані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження ті обставини, на які позивач посилався в обґрунтування своїх позовних вимог про визнання за ним права власності на 2/3 частини спірної квартири, тому позов підлягає задоволенню.

Питання перерозподілу судових витрат позивачем не ставилось.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 391, 392 ЦК України, 12, 13, 81, 141, 200, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_3 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачки, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т.В. Кириленко