КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/9825/20 Головуючий у суді І інстанції Виниченко Л.М.
Провадження № 22-з/824/161/2021 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про виправлення помилки у виконавчому документі - постанові Київського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області, ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності,

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Орлову Я.В. звернулася до апеляційного суду із вказаною вище заявою, в якій просила виправити помилку у виконавчому документі - постанові Київського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000), яка належить на праві власності ОСОБА_2 ,до вирішення цивільної справи № 755/9825/20 по суті заявлених позовних вимог, а саме: у графі «Боржник» зазначити: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; у графі «Стягувач» зазначити: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На обґрунтування заяви зазначено, що 29 грудня 2020 року постанова апеляційного суду про вжиття заходів забезпечення позову в якості виконавчого документа разом із заявою про примусове виконання рішення була подана до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві, однак 18 січня 2021 року зазначена постанова була повернута стягувачу без прийняття до виконання на підставі того, що виконавчий документ не відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме в резолютивній частині постанови не вказана повна інформація (дані) простягувача та боржника.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи та вимоги заяви про виправлення помилки у виконавчому документі, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом встановлено, що у провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 755/9825/20 за позовом ОСОБА_1 до Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області, ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності та про скасування державної реєстрації права власності.

Позивач звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 до вирішення справи по суті та заборони останній і будь-яким іншим особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо квартири АДРЕСА_1 , в тому числі примусове входження до квартири, злам дверей квартири, зміну замків в дверях квартири, вселення в квартиру будь-яких осіб.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 серпня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 серпня 2020 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну частину нерухомого майна скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким заяву задоволено.

В порядку забезпечення позову ОСОБА_1 до Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області, ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності накладено арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000), яка належить на праві власності ОСОБА_2 ,до вирішення цивільної справи № 755/9825/20 по суті заявлених позовних вимог.

В іншій частині ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 10 серпня 2020 року залишено без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, вказана постанова апеляційного суду в якості виконавчого документа разом із заявою про примусове виконання судового рішення була пред`явлена ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Проте, 18 січня 2021 року заступником начальника відділу Кенюк Л.В. постанова суду апеляційної інстанції була повернута стягувачу без прийняття до виконання, оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме в резолютивній частині постанови не вказано:

повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків).

Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року в справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

Відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

У рішенні ЄСПЛ в справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року (заява № 18966/02) Високий суд нагадує практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 (див. серед інших джерел, «Бурдов проти Росії», заява № 59498/00, § 40, ЄСПЛ 2002-III; «Ясіуньєне проти Латвії», заява № 41510/98, § 45, 6 березня 2003 року) - пункт 53.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня 2005 року в справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02), позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 статті 6 Конвенції. Державі належить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 2 червня 2016 року встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями частини першої статті 13 Закону № 1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення або якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом (пункти 1, 3 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 2 червня 2016 року).

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом (пункт 2 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII).

У відповідності до положень статті 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

За правилом частини третьої статті 431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

У частині першій статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 2 червня 2016 року вказано, що у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону (пункт 6 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18) зроблено висновок, що «згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Тому відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання».

Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 219/7439/14-ц (провадження № 61-31681св18) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 8 травня 2019 року у справі № 813/2125/16 (адміністративне провадження № К/9901/21841/18).

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 487/3774/16-ц (провадження № 61-42083св18) зробив аналогічний висновок з посиланням на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 21 травня 2014 року у справі № 6-45цс14.

У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-45цс14 визначено, що «вимоги до змісту виконавчого листа встановлені частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що потрібно зазначати у виконавчому листі індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи), а пунктом 6 частини першої статті 26 цього Закону встановлено, що у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам статті 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження. Разом з тим відповідно до пункту 3 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну. Отже, висновок суду касаційної інстанції про те, що відсутність у виконавчому листі певних даних про особу боржника є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження, слід вважати передчасним».

Така правова позиції викладена і у постанові Верховного Суду України від 25 червня 2014 року у справі № 6-62цс14.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, , № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Таким чином, сама лише відсутність у виконавчому документі відомостей про дату народження боржника або стягувача, реєстраційний номер облікової картки платника податків та їх паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання.

Більше того, як вбачається з повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 18 січня 2021 року, у ньому державним виконавцем зазначена (встановлена) вся інформація про боржника ОСОБА_2 та стягувача ОСОБА_1 , необхідна для виконання судового рішення про вжиття заходів забезпечення позову в вигляді арешту на нерухоме майно.

За таких обставин дії заступника начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кенюк Л.В. щодо повернення виконавчого документу - постанови Київського апеляційного суду від 16 грудня 2020 рокустягувачу без прийняття до виконання не можна визнати обґрунтованими, а відтак належною підставою для виправлення помилки у цьому виконавчому документі.

Виходячи з наведеного, постанова Київського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року про вжиття заходів забезпечення позову не містить неточностей, які якимось чином могли впливали на можливість реалізації цього судового рішення, а також на його правосудність.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що процесуальна дія із забезпечення позову є саме оперативним заходом, що вживається для забезпечення виконання рішення суду у разі його можливого задоволення і в даному випадку такі заходи забезпечення позову були застосовані апеляційним судом як дієва та оптимальна процесуальна дія, яка не дозволяла будь-яким особам на час вирішення спору розпорядитися спірною квартирою, а також допомагала зберегти у незмінному стані як сам об`єкт спірної нерухомості так і коло осіб, що можуть претендувати на нього.

Згідно із частиною першою, четвертою статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу.

З наведених вище підстав та враховуючи завдання цивільного судочинства, які превалюють над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, з метою реального, ефективного та оперативного виконання судового рішення про вжиття заходів забезпечення позову, яке набрало законної сили, колегія суддів вважає за можливе частково задовольнити заяву ОСОБА_1 про виправлення помилки у виконавчому документі та внести виправлення до резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року шляхом її доповнення абзацами з інформацією про прізвище, ім`я та по батькові стягувача і боржника, їх місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків та дату народження.

Керуючись статтями 157, 368, 381, 431, 432 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про виправлення помилки у виконавчому документізадовольнити частково.

Доповнити резолютивну частину постанови Київського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області, ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності абзацами наступного змісту.

Боржник - ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

Стягувач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній