_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/2785/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Салтан Л.В.

за участю секретаря судового засідання Маценко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів незаконними та нечинними,-

В С Т А Н О В И В:

19.04.2021 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати договори відступлення прав вимоги від 04.11.2016 року за кредитним договором і відступлення прав вимоги за договором застави майнових прав, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про передачу прав і обов`язків за кредитним договором від 06.02.2006 року № 014/0049/74/45167 укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» незаконними та нечинними, посилаючись на те, що спірний договор є факторингом, тому є незаконним, оскільки укладений з фізичною особою, не уповноваженою надавати фінансові послуги.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Салтан Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 04.06.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував про задоволення позовної заяви, посилаючись на те, що таким чином позивачка прагне уникнути відповідальності за невиконане зобов`язання та затягує звернення стягнення на заставлене майно.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у позовній заяві слід відмовити.

Судом встановлено, що 06 лютого 2006 року Акціонерний поштово-пенсійний Банк Аваль (нині ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») і ОСОБА_1 уклали кредитний договір №014/0049/74/45164, за умовами якого Банк надав , а ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 33650 дол.США на строк до 06 лютого 2026 року зі сплатою відсотків в розмірі 12,5% річних ( п.п.1.1,1.3,1.5 договору). За умовами договору кредитні кошти призначались для придбання квартири за адресою АДРЕСА_1 (п.2.1).

У забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором між Банком і ОСОБА_1 06 лютого 2006 року було укладено договір застави майнових прав, за умовами ОСОБА_1 - Заставодавець передала Банку - Заставодержателю у заставу майнові права по Договору №3Б-1-82 про інвестування, укладеного 12 січня 2006 року між заставдавцем ОСОБА_1 і Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвест-Прогрес» . Предметом договору №3Б-1-82 є будівництво квартири, яка має бути збудована підприємством за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 6.6 Кредитного договору Позичальник зобов`язується достроково здійснити повернення кредиту, процентів та інших платежів, що визначені Кредитним договором у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником умов цього Договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Кошти мають бути повернені протягом 10 банківських днів з моменту надіслання Банком на адресу Позичальника відповідного листа-повідомлення.

Пунктом 7.5 Кредитного договору встановлено, що Кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом, штрафні санкції та інші витрати у разі невиконання Позичальником принаймні будь-якої з умов цього Договору та/або договорів застави інших договорів, що забезпечують погашення кредиту.

Банк свої зобов`язання за договором кредиту виконав і перерахував кредитні кошти на особовий рахунок позичальника.

01 листопада 2016 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ПАТ «Юнекс Банк» уклали договір відступлення права вимоги за кредитами, за умовами якого право грошової вимоги за договором кредиту №014/0049/74/45164 від 06.02.2006 року перейшло до Публічного акціонерного товариства «Юнекс Банк». 01 листопада 2016 року ПАТ «Райффайзен Банк аваль» і ПАТ «Юнекс Банк» уклали договір про відступлення права вимоги за договором застави майнових прав, за умовами якого новий кредитор прийняв всі права вимоги за Договором застави майнових прав, укладеного 06.02.2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1 . Договір про відступлення права вимоги за договором застави майнових право посвідчено приватним нотаріусом КМНО Верповською О.В. і зареєстровано в реєстрі за № 4582. Станом на 01.11.2016 року сума заборгованості ОСОБА_1 перед новим кредитором за договором кредиту складала 30159,84 дол.США, що дорівнювало 769541,53 грн, за відсотками - 18397,16 дол.США, що дорівнювало 469411,6 грн. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» нарахував позичальнику пеню за порушення умов кредитного договору - в розмірі 2 180706,25 грн.

01.11.2016 року ПАТ «Юнекс Банк» і ТОВ «Стандрат Фінанс груп» уклали договори про відступлення права вимоги за кредитним договором №014/0049/74/45164 від 06.02.2006 року і договір про відступлення права вимоги за договором застави майнових прав від 06.02.2006 року.

04.11.2016 року ТОВ «Стандарт Фінанс Груп» за договором про відступлення права вимоги відступило право вимоги за кредитним договором №014/0049/74/45164 від 06.02.2006 року фізичній особі ОСОБА_3 . В той же день між цими сторонами було укладено договір про відступлення права вимоги за договором застави майнових прав.

04.11.2016 року фізична особа ОСОБА_3 і фізична особа ОСОБА_2 уклали договір про відступлення права вимоги за кредитним договором №014/0049/74/45164 від 06.02.2006 року і договір про відступлення права вимоги за договором застави майнових прав. Договір про відступлення права вимоги за договором застави майнових прав нотаріально посвідчено.

Оскільки з 2009 року ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором кредиту не виконує, ОСОБА_2 як новий кредитор звернулась до суду з вимогами звернути стягнення на заставне майно.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10.07.2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог Приватне підприємство «Прогрес Ріелт» про звернення стягнення на майнові права задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Київським РВ ГУМВС України в Одеській області 16.12.2009 року, зареєстрована АДРЕСА_2 за кредитним договором №014/0049/74/45164 від 06.02.2006 року звернути стягнення на предмет застави згідно Договору застави майнових прав від 06.02.2006 року, а саме : майнові права по Договору №3Б-1-82 про інвестування, укладеного 12.01.2006 року між ОСОБА_1 і Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвест-Прогрес» - шляхом переводу заставлених майнових прав за Договором №3Б-1-82 про інвестування від 12.01.2006 року на ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Цюрупинським РВ УДМС України в Херсонській області 13.02.2015 року, зареєстрована АДРЕСА_3 .

Заявляючи про недійсність договір відступления права вимоги, позивачка посилається на позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 11.09.2018 року № 909/968/16 та від 31.10.2018 року № 465/646/11.

16.03.2021 року Великою Палатою Верховного Суду за наслідками детального розгляду питання відступления прав вимоги ухвалив постанову у справі № 906/1174/18.

Так, у зазначеній постанові Верховний Суд відступив від висновків, викладених у постанові від 31.10.2018 року № 465/646/11 та від 11.09.2018 року № 909/968/16 та дійшов наступних висновків.

Вирішуючи виключну правову проблему щодо розмежування правочину відступлення права вимови та договору факторингу. Велика Палата Верховного суду дійшла висновку, що слід виходити з наведених вище суттєвих ознак указаних договорів, які відрізняють договір відступлення права вимоги від договору факторингу.

Так, якщо предметом та метою складеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу.

Якщо укладений договір відступлення права вимоги містить умови, які притаманні виключно договору факторингу, або навпаки, то суд мас з'ясувати, який саме договір укладений сторонами, з урахування всієї сукупності його суттєвих ознак.

Отже, відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на Підставі договору купівлі-продажу, дарування міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надасться новим кредитором попередньому.

Велика Палата Верховного Суду у постанові № 346/1305/19 від 08.06.2021 року дійшла таких висновків.

Велика Палата Верховного Суду вже виснувала про те, що суб`єктний склад прав правочинів з відступлення права вимоги законом не обмежений, на відміну від договорів факторингу, однією зі сторін якого обов`язково мас бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону мас право здійснювати факторингові операції (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від II вересня 20IS року у справі Лі> 909/968/16 і пункти 51-52/).

З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду вважав, що продаж і відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання у процедурі ліквідації банку може відбутися на конкурсних засадах на користь будь-якої особи, тому помилковими с висновки судів попередніх інстанцій про те, що позивачка як фізична особа в силу вимог закону не могла бути стороною договору купівлі-продажу майнових прав та договору відступлення права вимоги за іпотечним договором.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанню первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов'язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно зі статтею 1048 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо сума, одержана фактором від боржника, виявилася меншою від суми боргу клієнта перед фактором, який забезпечений відступленням права вимоги, клієнт зобов`язаний сплатити факторові залишок боргу.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1, пункту 11 частини першої статті 4 Закону № 2664-ІІІ фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг вважається фінансовою послугою.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону № 2664-ІІІ фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Щоб краще зрозуміти природу факторингу доцільно вдатися до історії його появи. Факторинг виник тоді, коли ринки збуту були віддалені від місць виробництва продукції, і фактори відігравали роль зв`язкових між виробниками та кінцевими покупцями. Факторингом у ті часи була, зокрема, посередницька послуга у торговельній діяльності, за допомогою якої виробник (постачальник) товару швидко та гарантовано отримував від посередника (фактора) кошти за товар (навіть до його поставки покупцеві), а покупець (торговець) цього товару отримував відстрочку в його оплаті, завдяки чому міг його перепродати, отримати кошти від кінцевого покупця та розрахуватись ними з фактором. За цю посередницьку послугу фактор отримував винагороду від продавця або покупця (торгівця).

З часом розвитку факторинг набув різних видів та форм, перестав бути посередницькою торговельною послугою, а фактор втратив функцію дистриб`ютора продукції.

Відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатися відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу.

Отже, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом № 2664-ІІІ умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

З наведеного вбачається? що договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються.

Спірні договори відступлення прав вимоги було укладено між фізичними особами і за своєю природою єпродажем боргу за плату. У даному випадку відбулась заміна однієї фізичної особи-кредитора на іншу фізичну особу-кредитора. Жодних ознак факторингу спірні договори не містять і позивач про такі не вказує. А тому відсутні підстави для визнання таких договорів недійсними.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, на підставі викладеного суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної заяви слід відмовити, оскільки жодних ознак факторингу спірні договори не містять.

'Керуючись ст.ст. 77,81,89,263-265,354-355 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів незаконними та нечинними відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Салтан Л. В.