Дата документу 23.02.2021 Справа № 2-424/2008
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №2-424/2008 Головуючий у 1 інстанції: Ліхтанська Н.П.
Провадження № 22-ц/807/607/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» лютого 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 вересня 2008 року та додаткове рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 лютого 2009 року у справі за позовом Бердянського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Свято», третя особа: приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Данциг-Картофлицька Світлана Яківна, про визнання договору дарування недійсним, за зустрічним позовом ТОВ «Свято» до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, визнання дійсною угоди укладеної в простій письмовій формі,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2007 року Бердянський міжрайонний прокурор в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Свято», третя особа: приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Данциг- Картофлицька С.Я., про визнання договору дарування недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в ході перевірки, проведеної Бердянською міжрайонною прокуратурою за зверненням особи з інвалідність 2 групи ОСОБА_2 було встановлено, що остання проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Вказана квартира була подарована ОСОБА_2 ТОВ «Свято» в особі директора Пушкаря В. І. на підставі договору дарування від 11 квітня 2006 року.

З пояснень ОСОБА_2 вбачається, що укладенню зазначеного договору дарування передував факт передачі нею грошових коштів ОСОБА_3 за це майно. Факт передачі грошей підтверджується довіреністю № 303982 про отримання директором ТОВ «Свято» ОСОБА_3 від ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 5 400,00 грн як завдаток за житло, довіреністю № 303981 про отримання директором ТОВ «Свято» ОСОБА_3 від ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 2 700,00 грн. в якості попередньої оплати за частину будинку, довіреністю № 303993 про отримання директором ТОВ «Свято» ОСОБА_3 від ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 2 900,00 умовних одиниць в якості оплати за частину будинку.

Також з пояснень ОСОБА_2 вбачається, що після передачі грошових коштів вона заселилась в будинок, але при цьому 11 квітня 2006 року отримала договір дарування, а не купівлі-продажу, хоча вважала, що саме купує, а не отримує в дар це майно.

Стосовно обставин укладення договору дарування директор ТОВ «Свято» ОСОБА_3 пояснив, що оскільки продавалась частина житлового будинку, необхідна була письмова згода інших мешканців будинку про те, що вони не заперечують проти продажу та не бажають скористатись переважним правом купівлі, а оскільки на той час деякі мешканці будинку тривалий час були відсутні у м. Бердянську та необхідно було терміново продати частину будинку, він вирішив відчужити частину будинку шляхом укладення договору дарування.

Вказане свідчить, що ОСОБА_3 , уклавши з ОСОБА_2 договір дарування частини житлового будинку по АДРЕСА_2 , ввів останню в оману щодо природи правочину купівлі-продажу, її прав та обов`язків за цим договором.

На підставі вказаного просив визнати недійсним договір дарування 1/10 частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , укладеного 11 квітня 2006 року між ТОВ «Свято» в особі директора ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , повернути сторони за цим договором у первісний стан, зобов`язати ОСОБА_3 укласти договір купівлі-продажу 1/10 частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , з ОСОБА_2 відповідно до вимог чинного законодавства.

У серпні 2007 року ТОВ «Свято» пред`явило зустрічний позов до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, визнання дійсною угоди, укладеної у простій письмовій формі.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначило, що товариство відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 червня 2004 року було власником 7/10 частин будівлі по АДРЕСА_2 .

08 жовтня 2004 року між ТОВ «Свято» і ОСОБА_2 у простій письмовій формі була укладена угода щодо купівлі-продажу 1/10 частини вищевказаною будівлі, ціна продажу склала 2 900,00 дол. США.

ТОВ «Свято» вказувало, що сторони реально виконали договір у 2004 році, ОСОБА_2 користується належною їй часткою домоволодіння, а ТОВ «Свято» отримало грошові кошти за договором.

Разом з тим, у 2004 році ТОВ «Свято» не мало можливості нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу у зв`язку із неможливістю отримати згоду усіх співвласників на продаж частки сумісної власності, тому за пропозицією ОСОБА_2 13 квітня 2006 року між сторонами був укладений договір дарування, що не відповідає фактичним відносинам сторін.

На підставі вказаного ТОВ «Свято» просило суд визнати недійсним договір дарування 1/10 частини домоволодіння по АДРЕСА_2 , укладений 13 квітня 2006 року між ТОВ «Свято» і ОСОБА_2 , визнати дійсним договір купівлі-продажу 1/10 частин домоволодіння по АДРЕСА_2 , укладений 08 жовтня 2004 року між ТОВ «Свято» і ОСОБА_2 .

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 вересня 2008 року позов Бердянського міжрайонного прокурора задоволено частково, зустрічний позов ТОВ «Свято» задоволено повністю.

Визнано недійсним договір дарування 1/10 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 13.04.2006 року між ТОВ «Свято» в особі директора Пушкаря В.І. та ОСОБА_2 і посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Данциг-Картофлицькою С.Я. 13.04.2006 року за № 754.

Визнано дійсною угоду: договір купівлі-продажу 1/10 частини житлового будинку (квартира АДРЕСА_1 , що складається кімнати - 125 площею 7,4 кв.м, кімнати - 129 площею 6,54 кв.м, кухні - 128 площею 11,3 кв.м, санвузла - 134 площею 2,8 кв.м, коридора - 133 площею 2,8 кв.м, укладений 25.12.2004 року між ТОВ «Свято» в особі директора Пушкаря В.І. та ОСОБА_2 .

В решті частині основного позову відмовлено.

Додатковим рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 лютого 2009 року уточнено рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 вересня 2008 року і зазначено наступне:

Визнати недійсним договір дарування 1/10 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 13.04.2006 року між ТОВ «Свято» в особі директора Пушкаря В.І. та ОСОБА_2 і посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Данциг-Картофлицькою С.Я. 13.04.2006 року за № 754.

Визнати дійсною угоду: договір купівлі-продажу 1/10 частини житлового будинку (квартира АДРЕСА_1 , що складається з підсобного приміщення № 5-5 площею 7,4 кв.м житлового будинку «А», кімнати №5-4 площею 6,5 кв.м, кухні №5-3 площею 11,3 кв.м, санвузла №5-2 площею 2,8 кв.м, коридору №5-1 площею 2,8 кв.м житлової прибудови «А-3», ганку до «А-3», укладений 25.12.2004 року між ТОВ «Свято» в особі директора ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Не погоджуючись із зазначеними рішенням та додатковим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що спірні правовідносини між сторонами виникли до 01.01.2004 року, тому для вирішення даного спору підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР 1963 року, поза увагою суду залишилось те, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами тих обставини, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу частини будівель цілісного майнового комплексу, що відбулося повне або часткове виконання договору, не враховано, що 29.12.1993 року між Фондом комунального майна Бердянської міської ради та товариством покупців державної комерційної фірми «Свято» був укладений договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу фірми « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . 08.08.1998 року між ТОВ «Свято» та ПМП «Подолянка» був укладений договір купівлі-продажу будівлі цілісного майнового комплексу за вказаною адресою і розташованою на земельній ділянці площею 550 кв.м, оскаржуваним рішенням порушуються її права, оскільки 20.12.2002 року між нею та ПМП «Подолянка» було укладено договір купівлі-продажу спірного майна, отже вона має безпосередній майновий інтерес щодо вказаного нерухомого майна, бо це є її єдиним житлом.

Просила скасувати рішення суду та додаткове рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Бердянська місцева прокуратура Запорізької області подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що суд першої інстанції постановив правильне рішення, яке відповідає встановленим обставинам та вимогам закону, згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно у ОСОБА_1 відсутнє будь-яке зареєстроване право власності на нерухоме майно в АДРЕСА_2 .

Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 19 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 вересня 2008 року та додаткове рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 лютого 2009 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 18 листопада 2020 року касаційну скаргу задоволено частково. Постанову Запорізького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, Верховний Суд зазначив наступне.

Відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишаючи рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 вересня 2008 року і додаткове рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 лютого 2009 року без змін, суд апеляційної інстанції не врахував, що остання звернулася до суду як особа, яка не брала участі у справі, вважаючи, що суд вирішив питання про її права та інтереси (ч. 1 ст. 352 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу після спливу річного строку з дня складання повного тексту судового рішення.

При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Тобто апеляційний суд у разі з`ясування, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки заявника не вирішувалося, повинен закрити апеляційне провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

За приписами ч. в ст. 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю.

Відповідно до статті 352 ЦПК України право на апеляційне оскарження судових рішень мають учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

В обґрунтування доводів про вирішення судом першої інстанції питання про права і обов`язки ОСОБА_1 , яка не була залучена до участі у розгляді справи, остання посилалась на те, що вона 20 грудня 2002 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з приватним малим підприємством «Подолянка», придбала частину споруд цілісного майнового комплексу, розташованого по АДРЕСА_2 , отже вона має безпосередній майновий інтерес щодо вказаного нерухомого майна.

Проте, доводи ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції вирішив питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки, є неспроможними.

Твердження ОСОБА_1 про придбання нею у 2002 році у приватного малого підприємства «Подолянка» частини приміщення, розташованого по АДРЕСА_2 та реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно спростовується довідкою Бердянського комунального підприємства з технічної інвентаризації від 12 квітня 2007 року № 407, відповідно до якої ОСОБА_1 не є співвласником цього майна (т.1, а.с.15).

Належних доказів на підтвердження своїх доводів та спростування вищезазначеної довідки ОСОБА_1 не надала.

Таким чином, при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим судом не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (діл - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року).

У справі "Беллет проти Франції" Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно зі статтею 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Статтею 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Чинний ЦПК України містить декілька норм, що регулюють участь в апеляційному перегляді осіб, які не брали участі у справі.

Стаття 17 ЦПК України передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу після спливу річного строку з дня складання повного тексту судового рішення. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц, провадження № 61-41547сво18.

З огляду на зазначене, ОСОБА_1 не відноситься до кола осіб, які у відповідності до положень ст. 352 ЦПК України мають право на апеляційне оскарження рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 вересня 2008 року та додаткового рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 лютого 2009 року у цій справі, у зву цій справі, у зв`язку з чим колегія суддів позбавлена процесуальних повноважень для перегляду оскаржуваних рішень суду по суті.

Оскільки питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 як особи, що подала апеляційну скаргу, оскаржуваними рішеннями суду не вирішувались, апеляційне провадження за цією скаргою на підставі п. 3 ч. 1 ст.362 ЦПК України підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 352, 362 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження, відкрите за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 вересня 2008 року та додаткове рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 лютого 2009 року у справі за позовом Бердянського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Свято», третя особа: приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Данциг-Картофлицька Світлана Яківна, про визнання договору дарування недійсним, за зустрічним позовом ТОВ «Свято» до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, визнання дійсною угоди укладеної в простій письмовій формі закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 25 лютого 2021 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова