КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Гаращенка Д.Р., Іванової І.В.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 12 березня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2009 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»(надалі ПАТ «ОТП Банк» та/або Банк) звернулося із вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», яке в свою чергу відступило право вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (надалі ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та ОСОБА_1 28 листопада 2007 року був укладений кредитний договір, згідно з яким, Банк надав позичальнику кредит в розмірі 87 548,00 доларів США, зі сплатою відсоткової ставки 11,49 % річних на придбання нерухомого майна а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти на умовах та у строк передбачені кредитним договором, а також сплати відповідну плату за користування кредитними коштами та договір іпотеки.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 28 листопада 2007 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель, прийняв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання боржником ОСОБА_1 його зобов`язань за кредитним договором.

Також, на підставі договору поруки укладеного 28 листопада 2007 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 , останній як поручитель прийняв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 його зобов`язань перед позивачем за кредитним договором, в повному обсязі.

Відповідачем не було дотримано умов кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, внаслідок чого, станом на 10 серпня 2009 року, утворилася заборгованість у розмірі 104 462,85 доларів США та 14500,50 грн., яка складається з: 87228,47 доларів США сума основного боргу; 17 234,38 доларів США - проценти за користування кредитними коштами за період з 20 лютого 2008 року по 10 серпня 2009 року; 14 078,16 грн. - пеня та 422,24 грн. штраф, передбаченіст. 4 ч.2 Кредитного договору.

Позивач просив суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів суму боргу у загальному розмірі 104 462,85 доларів США та 14 500,50 грн., а також судові витрати.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 12 березня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, яку обґрунтовано тим, що місцевий суд невірно з`ясував обставини справи, порушив норми матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що позивачем не було надано належних доказів наявності заборгованості у відповідачів перед Банком.

Зауважує, що позивачем заявлено вимоги, щодо стягнення відсотків за кредитним договором за період після вимоги про дострокове припинення кредиту, а оскільки договір припинив свою дію, вимоги в цій частині є необґрунтованими.

Зазначає, що порука ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є припиненою, оскільки Банк пропустив шестимісячний термін для звернення з позовом після вимоги про дострокове погашення заборгованості.

Вважає, що позивачем невірно нарахована пеня, оскільки розраховувалась в іноземній валюті, а в подальшому була переведена в грошову одиницю України, що на думку відповідача не відповідає нормам чинного законодавства.

Крім того, зауважуває на тому, що в суді першої інстанції ним заявлялось клопотання про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості по періодичним платежам.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача вказує, що факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів є встановленим, умови договору останнім не виконувались, внаслідок чого виникла спірна заборгованість, яка розрахована відповідно до узгоджених умов договору.

Вважає, що порука не є припиненою, оскільки Банк звернувся з позовом в серпні 2009 року, в шестимісячний строк з дати отримання поручителями вимог про дострокове повернення кредиту.

Крім того, враховуючи дату подачі позову вказує, що строк позовної давності Банком теж не був пропущений, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав позицію свого довірителя, інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідач, у порушення умов кредитного договору, суму заборгованості та нараховані відсотки не сплачує, тому з відповідачів підлягає стягненню заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів в повній мірі не може погодитись із вказаними висновками з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML-003/289/2007, згідно з яким, Банк надав позичальнику кредит в розмірі 87 548,00 доларів США (ч. 1 п. 2 договору), зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 3,99 % річних +FIDR та договір іпотеки № PML-003/289/2007 (а.с. 16-27 т.1).

Додатком № 1 до кредитного договору № № ML-003/289/2007 від 28 листопада 2007 року, договірні сторони погодили Графік погашення кредиту.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № SR-003/289/2007/1, відповідно до якого поручитель, прийняв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання боржником ОСОБА_1 його зобов`язань за кредитним договором (а.с. 31).

На підставі договору поруки № SR-003/289/2007/2 укладеного 28 листопада 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 , останній як поручитель прийняв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 його зобов`язань перед позивачем за кредитним договором, в повному обсязі (а.с.32 т.1).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч. 1-2 ст. 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції Закону чинної на час пред`явлення Банком вимог до боржника і поручителів про дострокове повернення кредитів) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 порушено умови кредитного договору та відповідно не виконувалисьвзяті на себе зобов`язання у повному обсязі, що призвело до виникнення заборгованості.

Однак, місцевий суд не звернув уваги на той факт, що 27 травня 2008 року Банк звернувся до ОСОБА_1 із достроковою вимогою про погашення кредитної заборгованості, яка становила 87 228,47 дол.США - кредит, 2700,51 дол.США - відсотки, що в сумі становить 89 928 доларів США 98 центів, а також пеня 4775,70 грн.

Таким чином, звернувшись із вказаною вимогою, Банк перервав строк виконання договору та нарахування відсотків на заборгованість відповідача після вказаної дати не відповідає вимогам чинного законодавства.

Заборгованість ОСОБА_1 підтверджується випискою по рахунку та проведеним розрахунком у відповідності до умов кредитного договору.

Доказів на спростування розміру заборгованості відповідачем долучено не було.

Посилання представника ОСОБА_1 на необхідності призначення експертизи, щодо визначення розміру заборгованості колегією суддів було відхилено, з огляду на те, що таке питання не ставилось в суді першої інстанції та відповідачем не було вказано причин неможливості визначення розміру заборгованості на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

З огляду на вказане, на користь Банку підлягає. стягненню заборгованість в сумі 89 928 доларів США 98 центів, а також пеня 4 775,70 грн.

Попри вказане, колегія суддів зауважує, що враховуючи, що 27 травня 2008 року Банк заявив вимогу до ОСОБА_1 про дострокове погашення кредиту, а звернувся з позовом 12 серпня 2009 року, порука ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є припиненою, оскільки кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителів, а тому вищевказана заборгованість підлгяє стягненню виключно із позичальника - ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги, щодо неотримання позивачем кредиту спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Посилання відповідача на те, що Банк пропустив строк позовної давності, а тому суд повинен застосувати відповідні наслідки, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позов подано 12 серпня 2009 року, тобто в межах трирічного строку від дати здійснення останнього платежу ОСОБА_1 - лютий 2008 року.

Доводи апелянта, щодо неможливості нарахування пені за договором в іноземній валюті, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки розмір пені Банком визначено в національній валюті - гривня, та розраховано відповідно до умов договору, із врахуванням суми заборгованості, що відповідає вимогам законодавства.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи, що суд першої інстанції невірно встановив обставини справи та прийшов до невірного висновку щодо стягнення заборгованості з позичальника солідарно з поручителями, невірно визначив суму, яка підлягає стягненню, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення заборгованості в сумі 89 928 доларів США 98 центів та пені 4775,70 грн. з позичальника - ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача.

Судовий збір сплачений позивачем під час подачі позову складає - 1820 грн., відповідачем під час подачі апеляційної скарги - 2730 грн.

Враховуючи, що спірна сума заборгованості стягнена не в повному обсязі, на відповідача має бути покладено сплата судового збору в розмірі 3867,5 грн.(85%) у відповідності до розміру задоволених позовних вимог за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції, та враховуючи сплату судового збору під час перегляд справи в апеляційному суді із ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню 1137,5 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 12 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» () заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № ML-003/289/2007 від 28 листопада 2007 року в розмірі 89 928 (вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять вісім) доларів США 98 центів та 4775 (чотири тисячі сімсот сімдесят п`ять) грн. 70 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» () сплаченісудові витрати в сумі 1 137 (одна тисяча сто тридцять сім) грн. 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «24» лютого 2021 року.

Головуючий

Судді: