Провадження № 22-з/801/159/21
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Матківська М. В.
УХВАЛА

22 грудня 2021 рокуСправа № 127/15014/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Копаничук С. Г., Якименко М. М.

Секретар: Кузьменко Б. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Хейніса Олександра Григоровича, про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та невиплаченої заробітної плати,

Встановив:

Постановою Вінницького апеляційного суду від 01 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2020 року в частині поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та розподілу судових витрат скасовано і ухвалено нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» в частині поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі у ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» на посаді фахівця з методів розширення ринку збуту, із 23 червня 2020 року.

Стягнуто з ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 червня 2020 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 481 697,37 грн. (без утримання податку й інших обов`язкових платежів).

Стягнуто з ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» на користь ОСОБА_1 2942,80 грн. в рахунок повернення судового збору та витрат за надання професійної правничої допомоги в сумі 15 000,00 грн.

Стягнуто з ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» в дохід держави 5657,77 грн. судового збору.

Рішення суду в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

В решті рішення суду залишено без змін.

14 грудня 2021 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Хейніс О. Г. подав до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій зазначив, що задовольнивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції стягнув з відповідача на її користь 15 000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу. Такі витрати на правничу допомогу стягнуті у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції у повному обсязі, так як відповідач не заявляв клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, понесених позивачем. Водночас, позивачем також було понесено 20 000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, а тому суд апеляційної інстанції, задовольнивши апеляційну скаргу позивача, мав здійснити також розподіл судових витрат, понесених позивачем в суді першої інстанції.

У зв`язку з цим представник позивача просить ухвалити додаткове рішення про вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, які були понесені позивачем в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Перевіривши доводи заяви про ухвалення додаткового рішення, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає за можливе розглянути заяву без виклику сторін та інших учасників справи в судове засідання, оскільки не вбачає необхідності їх виклику в судове засідання.

Апеляційний суд вважає, що заява про ухвалення додаткового судового рішення не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини першої ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку виконання рішення (ч. 2 ст. 270 ЦПК України).

Із матеріалів справи слідує, що 01 грудня 2021 року Вінницький апеляційний суд прийняв постанову, якою задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_1 ; рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2020 року в частині поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та розподілу судових витрат скасував і ухвалив в цій частині нове рішення про задоволення позову; поновив ОСОБА_1 на роботі у ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» на посаді фахівця з методів розширення ринку збуту із 23 червня 2020 року; стягнув з ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 червня 2020 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 481 697,37 грн. (без утримання податку й інших обов`язкових платежів), а також 2942,80 грн. в рахунок повернення судового збору та витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 15 000,00 грн.; стягнув з ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» в дохід держави 5657,77 грн. судового збору.; допустивши рішення суду в частині поновлення на роботі до негайного виконання. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається зі змісту постанови суду апеляційної інстанції, скасувавши рішення суду першої інстанції в частині поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та ухваливши в цій частині нове судове рішення про задоволення позову, апеляційний суд змінив розподіл судових витрат, стягнув з відповідача на користь позивача 2942,80 грн. в рахунок повернення судового збору, а також 15 000,00 грн. витрат, які позивач понесла за надання професійної правничої допомоги, розмір яких підтверджено наданими нею доказами.

Отже, підстави для ухвалення апеляційним судом додаткового рішення відсутні, оскільки судом апеляційної інстанції питання про судові витрати вирішено.

Крім того, слід зазначити, що доказів понесення позивачем витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 20 000,00 грн., про що представник позивача зазначає в заяві про ухвалення додаткового рішення, матеріали справи не містять.

У разі незгоди із судовим рішенням апеляційного суду, зокрема в частині розподілу судових витрат, позивач ОСОБА_1 має право оскаржити таке рішення в касаційному порядку.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Хейніса О. Г. про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст. 270 ЦПК України, суд

Ухвалив:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Хейніса Олександра Григоровича про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіС. Г. Копаничук
М. М. Якименко