ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 628/2151/20

провадження № 22-ц/818/3592/21

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Антонович А.А.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Петропавлівська сільська рада Куп`янського району Харківської області.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Куп`янської окружної прокуратури, яка діє в інтересах держави в особі Петропавлівськлої сільської ради на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 25 листопада 2020 року, ухвалене у складі судді Клімової С.В.,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року позивач ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю.

В обґрунтування позову зазначав, що 26 лютого 2001 власники майнових сертифікатів ПСП « ЛАН» через уповноважених осіб здійснили продаж належного їм на праві власності майна Приватному сільськогосподарському підприємству « ЛАН», в тому числі й склад, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу зборів власників земельних та майнових паїв, які перейшли в користування ПСП « ЛАН» від 01.02.2004 року на загальних зборах було прийнято рішення щодо передачі згідно актів майна уповноваженими особами, виділеного ЧСП « ЛАН» власникам паїв, які перейшли в 2003 році в господарство ПП ОСОБА_1 пропорційно паям у вигляді складу площею 144 м2 на загальну суму 15 277 гривень. З 02.02.2004 року ОСОБА_1 безперешкодно, вільно та добросовісно використовує зазначений склад. На теперішній час ПСП « ЛАН» припинило своє існування. Але на підставі документів, які знаходяться у позивача, останній не може зареєструвати за собою право власності на зазначений вище склад відповідно до вимог чинного законодавства України.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 25 листопада 2020 року позовні вимоги задоволено.

Судове рішення мотивоване тим, що позивачем доведено добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю Відповідно ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Не погодившись із рішенням суду, Куп`янська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Петропавлівської сільської ради (держави) звернулася з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне встановлення обставин справи, порушенням норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до вимог Цивільного Кодексу України для застосування норми про набувальну давність потрібні певні умови, існування яких позивачем не доведено. А саме позивач не довів, що при заволодінні чужим майном він не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття власності. Натомість, з матеріалів справи вбачається, що позивач знав, що спірне нерухоме майно належало ПСП «ЛАН». Також позивачем не надано до суду доказів правомірного користування земельною ділянкою, на якій розташоване приміщення та не доведено добросовісного заволодіння та користування вказаним об`єктом та доказів, щодо безперервного володіння спірним об`єктом нерухомості протягом останніх 10 років. Відповідно до вимог закону спірне нерухоме майно повинно бути визнане безхазяйною річчю та за рішенням суду передано до комунальної власності. Оскільки представник органу місцевого самоврядування-сільський голова, у дані справі діяв в супереч інтересам місцевого самоврядування у дотриманні яких має інтерес держава та є їх гарантом, у органів прокуратури виник обов`язок захистити інтереси територіальної громади шляхом звернення до суду.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , проти задоволення апеляційної скарги заперечував. В обґрунтування відзиву зазначив, що до місцевого суду надано всі докази на підтвердження вимог позовної заяви. Факт існування майна підтверджується рішення Петропавлівської сільської ради про присвоєння житлової адреси будівлі, а добросовісність заволодіння майном підтверджується актом прийому-передачі майна. Стосовно доводів прокуратури, щодо неправомірності користуванням земельної ділянкою то , відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності, користування земельною ділянкою оформлюється лише після оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна. Відповідач по справі визнав позовні вимоги в суді першої інстанції, тому рішення місцевого суду є законним, а втручання керівника Куп`янської окружної прокуратури в рішення шляхом подання апеляційної скарги є незаконним.

Частиною 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи у межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи відповідно до договору купівлі-продажу майна, що знаходиться у спільній власності від 26 лютого 2001 року співвласники майна, що належить їм на праві спільної часткової власності через уповноважених осіб здійснили продаж належного їм на праві власності майна Приватному сільськогосподарському підприємству « ЛАН», в тому числі і склад, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 5 7).

Відповідно до переліку майна, що перейшли до ПСП « ЛАН» на підставі договору купівлі продажу від 26.02.2001 року перелічений у актах прийому-передачі майна, що знаходиться у частковій власності співвласників ( а.с. 8 10).

Відповідно до протоколів зборів власників земельних та майнових паїв, які перейшли в користування ПСП « ЛАН» від 01.02.2004 року на загальних зборах було прийнято рішення щодо передачі згідно актів майна уповноваженими особами, виділеного ЧСП « ЛАН» власникам паїв, які перейшли в 2003 році в тому числі в господарство ПП ОСОБА_1 пропорційно паям у вигляді складу площею 144 м2 на загальну суму 15 277 гривень ( а.с. 11- 12).

Відповідно до акту передачі майна на паї власникам, які перейшли з ПСП « ЛАН» в ПП ОСОБА_1 від 02.02.2004 року комісія в складі бухгалтера ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з одного боку, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з другого боку, провели прийняття передачу частини складу площею 144м2 на суму 15 277 гривень.

01.11.2019 року Комунальним підприємством « Куп`янське бюро технічної інвентаризації » виготовлено технічний паспорт на виробничий будинок з господарськими ( допоміжними) будівлями та спорудами в якому об`єкт зазначений літерою «А» та складається зі складу загальною площею 144 кв. м ( а.с. 13).

Відповідно до звіту про оцінку від 13.11.2019 року складеного ОСОБА_8 підтверджується, що вартість майна, а саме складу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . станом на 13.11.2019 року становить 73 939, 00 грн. ( а.с 5-19).

У якості правової підстави для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України позивач посилається на те, що він 02.02.2004 року безперешкодно, вільно та добросовісно на протязі 16 років використовує зазначений склад, який перебував у власності ПСП « ЛАН».

Як вбачається з позовної заяви позивач стверджує, що на теперішній час ПСП « ЛАН» припинило своє існування та на підставі документів, які знаходяться в нього він не може зареєструвати згідно чинного законодавства України за собою право власності на зазначений вище склад. (а.с. 2-4)

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2020 року у справі № 552/1354/18.

Враховуючи, що позивач не набув права власності на вказане майно, а саме склад, натомість, за час роботи ПСП « ЛАН», яке на теперішній час припинило своє існування, набув право користування вказаним складом і це право ніким не оспорюється, та приймаючи до уваги, що сам по собі факт користування позивачами даним майном не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю, суд першої інстанції, дійшов не обґрунтованого висновку, що у позивача наявні підстави для набуття права власності на вказане майно з підстав, передбачених статтею 344 ЦК України, та відповідно, не правильно задовольнив позовні вимоги.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов не обґрунтованого висновку про те, що позивачем доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Давність володіння могла вважатись добросовісною, якщо позивач при заволодінні майном не знав і не повинен був знати про відсутність у нього підстав на набуття права власності.

Отже суд першої інстанції, не правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до даних правовідносин та не правомірно задовольнив позов.

Щодо доводів позивача про незаконність втручання керівника Куп`янської окружної прокуратури в рішення шляхом подання апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що відповідно до частин третьої та четвертої статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що на прокуратуру покладаються функції, зокрема представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно з положеннями частин третьої та четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Отже, винятковими випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

В основі тлумачення поняття «державний інтерес», як правило, знаходиться суспільні (публічні) інтереси, що охоплюють собою певну сукупність приватних інтересів або важливі для значної кількості фізичних і юридичних осіб потреби, які відповідно до законодавчо встановленої компетенції забезпечуються суб`єктами публічної адміністрації.

Так, у постанові від 5 листопада 2019 року у справі № 804/4585/18 Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого «інтереси держави» є оціночним поняттям, що охоплює широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом; надмірна формалізація поняття «інтереси держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Надаючи правову оцінку наявності підстав для звернення прокурора з апеляційною скаргою судова колегія враховує обґрунтування наведене останнім в апеляційній скарзі що захисту підлягають інтереси територіальної громади, в особі Петропавлівської сільської ради володіння яких не потрапило нерухоме майно, право власності на яке було визнане за позивачем.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом або апеляційною скаргою має також обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

З матеріалів справи вбачається, що 18.03.2021 року керівник Куп`янської окружної прокуратури звернувся до голови Петропавлівської сільської ради з листом про необхідність вжиття заходів щодо оскарження рішення суду у дійсній цивільній справі ( а.с. 61 63).

Згідно відповіді Петропавлівської сільської ради на адресу прокуратури від 29.03.2021 року, рада погодилася з рішенням суду та повідомила про відсутність підстав для його оскарження ( а.с. 64), що змусило прокурора повідомити орган до компетенції якого входить захист інтересів територіальної громади про самостійне звернення до суду з апеляційною скаргою в інтересах держави.

З огляду на вищевикладене судова колегія відхиляє доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу щодо відсутності підстав у прокурора для оскарження рішення суду.

Оскільки доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, рішення суду першої інстанції постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, тому апеляційну скаргу належить задовольнити, та ухвалити нове рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною другою ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

З матеріалів справи вбачається, що Харківська обласна прокуратура при поданні апеляційної скарги сплатила судовий збір у розмірі 1261,20 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1233 від 17 травня 2021 року, тому зазначена сума підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Харківської обласної прокуратури.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 , 141 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу керівника Куп`янської окружної прокуратури, яка діє в інтересах держави в особі Петропавлівської сільської ради, задовольнити.

Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 25 листопада 2020 скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської обласної прокуратури 1261,20 грн (одну тисячу двісті шістдесят одну гривню двадцять копійок) в якості відшкодування судових витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 грудня 2021 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук