Справа № 308/2315/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2021 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Іванов А.П., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України в особі ВДВС України («теперішній» Департамент Державної виконавчої служби керівник Кисельов М.Є.), Національного банку України в особі Голови НБК Кирила Шевченка, директора-розпорядника Фонду гарантування вкладників фізичних осіб про притягнення НБУ, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Департаменту виконання судових рішень Міністерства юстиції України до відповідальності за організацію НБУ і Фонду викрадення в ОСОБА_1 коштів його вкладів (ст. ст. 111, 186, 190, 191, 218-1, 364, 367 КК України), не виконання Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції судового рішення (ст. 382 КК України) за нововиявленими обставинами,

встановив:

22.02.2021 ОСОБА_2 як заявник звернувся до Міністерства юстиції України в особі ВДВС України («теперішній» Департамент Державної виконавчої служби керівник Кисельов М.Є.), Національного банку України в особі Голови НБК Кирила Шевченка, директора-розпорядника Фонду гарантування вкладників фізичних осіб як відповідачів з вищевказаним позовом.

З прохальної частини позовної заяви з`ясовано, що ОСОБА_3 заявлено 11 вимог, а саме:

1. Вважати класифікацію такого кричущого злочину по обкраданню вкладників ПАТ «Банк «Таврика» , що завдав вкладникам цього банку збитків на суму 2 млрд.679 млн.89 тис. грн., а мені, ОСОБА_4 особисто на суму 50322 долари США та 14403 грн.66 коп. як кримінальний злочин з тяжкими наслідками ( п.4 Прим, ст.364 ККУ ).

2. Аргументи, що наведені в Постанові про закриття кримінального провадження від 22.02.2020 року СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Київ і вважати такими, що не мають відношення до викрадення в мене коштів , неповними та необ`єктивними.

3. Зобов`язати Департамент державної Служби України спільно з Національним банком України, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб виплатити мені, ОСОБА_5 , ( інд. код НОМЕР_1 ), вкрадені в мене кошти моїх вкладів, виходячи з рішення Ужгородського міськрайонного суду у справі № 308/535/13, а саме 50322 долари США та 14403 грн .66 коп. з врахуванням індексу інфляції, виплаті неустойки, інших критеріїв за весь час прострочення неповернення боргу за період з 18 березня 2013 року по 01 лютого 2021 року. Розрахунок суми виплати мені вкрадених в мене коштів зобов`язати провести НБУ, і цей розрахунок погодити з потерпілим ( ОСОБА_3 ).

4. Зобов`язати СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві, Київську місцеву прокуратуру № 30 провести розгляд всіх питань, що наведені в Переліку позивача від липня 2013 року, що були доручені до розгляду та надання відповіді СВ Шевченківським УП ГУНП в м. Київ і листом прокуратури м. Києва від 11.07.2019 за № 04/2/2=553-17, та вважати, що без надання відповідей на ці питання виконавче провадження по кримінальному провадженню №1001617 не мало і не має права бути закритим , а чинну Постанову про закриття виконавчого провадження повинна - скасувати.

5. Зобов`язати Генеральну прокуратуру України відкрити окреме провадження за фактом не виконання судового рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07 березня 2013 року по справі №308/535/13, що набуло законної сили 18 березня 2013, приймаючи до уваги те, що позовна давність не поширюється на вимогу вкладника про видачу вкладу ( ст.268 ЦКУ ).

6. Відповідачами по справі № 308/535/13 від 07.03.2013 вважати Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, як суб`єктів, що організували викрадення та викрали кошти вкладів ОСОБА_4 , а також Державу Україна, що створила Фонд із злодійськими повноваженнями та функціонування умов для обкрадання вкладників банків України. ( ст. 30 ЦПКУ).

7. Зобов`язати Генеральну прокуратуру України відкрити кримінальне провадження щодо ігнорування Національним банком України розгляду пропозиції поданої мною, впровадження якої унеможливлює обкрадання вкладників банків за статтею 111 ЦКУ, або іншою.

8. В ситуації, що штучно утворена навколо створення умов викрадення коштів моїх вкладів, правоохоронними, судовими органами, після семирічної імітації «розслідування» викрадення коштів моїх вкладів, що було вчинене за участі державних структур України, а саме Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, я, відповідно до статті 59 Конституції Україні, я маю право на отримання правової допомоги. Тому, в ситуації, що штучно сформована, прошу надати мені допомогу з сторони Міністерства юстиції України, або іншого державного органу, в поверненні мені вкрадених в мене коштів моїх вкладів.

9. Зобов`язати відповідну структуру України надати мені роз`яснення на підставі якого НПА, закону, суд сім років розглядав обставини, що встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, адже такі обставини у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПКУ, не доказуються при розгляді інших справ.

10. Якщо із цією Позовною заявою я звернувся не до належного суду, крім того не звернувся ще до інших органів то прошу, відповідно до ч. 3 статті 7 Закону України «Про звернення громадян», якщо питання , що порушені в зверненні, не входить до компетенції суду до якого я звернувся, це звернення, в термін не більше п`яти днів переслати за належністю до відповідного суду, органу, установі чи посадовій особі, про що повідомити мене надавши інформацію якому саме суб`єкту вона надіслана.

11 . Прошу ГПУ вжити інші заходи реагування, що випливають з тексту цього звернення.

Відповідно до вимог ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Вимогами ч. 1 ст. 19 даного Кодексу визначено справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів, а саме суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа), а по-третє, пряма вказівка закону про вирішення спору в порядку певного судочинства.

ВП ВС неодноразово у своїх постановах вказувала критерії розмежування судової юрисдикції. Такими критеріями є передбачені законом умови, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, як-то: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка у законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що кожен має право на суд, встановлений законом, тобто відповідний орган повинен мати повноваження вирішувати питання, що належать до його компетенції, на основі принципу верховенства права (рішення ЄСПЛ від 29 квітня 1988 року у справі «Белілос проти Швейцарії»); юрисдикцію суду має визначати закон (доповідь Європейської комісії від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень статті 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Підставою для внесення відомостей слідчим, дізнавачем, прокурором до ЄРДР є зокрема подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, зокрема: бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування

З огляду на вказане, вимоги заявника ОСОБА_1 за номерами 4,5,7 про зобов`язання СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві та Київської місцевої прокуратуру № 30, розглянути питання, наведені ОСОБА_3 в переліку від липня 2013; про зобов`язання Генеральної прокуратури України відкрите окреме провадження за фактом невиконання рішення суду; про зобов`язання Генеральної прокуратури України відкрите кримінальне провадження щодо ігнорування НБУ пропозицій ОСОБА_1 , які б унеможливлювали обкрадання вкладників - підлягають розгляду в порядку кримінального судочинства. Більш того, ОСОБА_2 має право звернутися до органу досудового розслідування з заявою чи повідомленням про кримінальне правопорушення, яке за вимогами ст. 214 КПК України, вноситься слідчим, дізнавачем, прокурором до ЄРДР невідкладно.

Зі змісту позовної заяви, а також з доданих до такої документів, судом з`ясовано, що 07.03.2013 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області ухвалено рішення, за яким з ПАТ «Банк Таврика» на користь ОСОБА_6 серед іншого стягнуто вклад в розмірі 47044,55 доларів США, вклад в розмірі 520 грн., вклад в розмірі 10000 грн., а також 431, 59 грн. та 3040, 20 доларів США. На виконання даного рішення судом видано виконавчий лист №308/535/13-ц від 02.04.2013, який пред`явлено до виконання відкрито виконавче провадження за №37817187.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Умови і порядок виконання судових рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Розділ VІІ ЦПК України регламентує порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень. Такий контроль можливий за ініціативою сторін виконавчого провадження, які мають право звернутися до суду із скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, якщо вважають, що такими порушено їх права та свободи.

Однак вказаних вимог ОСОБА_2 не дотримався, він звернувся до суду із позовною заявою, в якій у вимозі номер 3 просить суд зобов`язати Департамент державної служби України спільно з Національним банком України, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб виплатити йому кошти на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду у справі №308/353/13.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з вищезазначеного, право ОСОБА_1 на повернення коштів банком було предметом судового захисту, питання виконання судового рішення здійснюється в порядку визначеному розділом VІІ ЦПК України.

Враховуючи положення ст. 4 ЦПК України суд доходить висновку, що вимога за номером 9 про зобов`язання відповідної структури України надати йому роз`яснення на підставі якого нормативно-правового акту суд розглядав обставини, які не потребують доказуванню не підлягає розгляду судом, оскільки у такій відсутній спір про право.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За вказаних обставин, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі щодо заявлених ОСОБА_3 вимог, а саме щодо вимог прохальної частини позову номер 4, 5, 7, оскільки такі підлягають розгляду в порядку кримінального судочинства; щодо вимоги 3, оскільки судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється в порядку регламентованому розділом VІІ ЦПК України; щодо вимоги 9, оскільки відсутній спір про право.

Інші пункти прохальної частини позову за номерами 1, 2, 6, 8, 10, 11 не містять у собі позовних вимог в контексті ст. 175 ЦПК України.

Щодо прохання заявника надати безоплатну правову допомогу, то суд зазначає, що така відповідно до ч. 3 ст. 15 ЦПК України надається в порядку, встановленому Законом України «Про безоплатну правову допомогу» за зверненням особи, яка має таке право.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 19, 185-187, 353-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

постановив:

У відкритті провадженні у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України в особі ВДВС України («теперішній» Департамент Державної виконавчої служби керівник Кисельов М.Є.), Національного банку України в особі Голови НБК Кирила Шевченка, директора-розпорядника Фонду гарантування вкладників фізичних осіб про притягнення НБУ, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Департаменту виконання судових рішень Міністерства юстиції України до відповідальності за організацію НБУ і Фонду викрадення в ОСОБА_1 коштів його вкладів (ст. ст. 111, 186, 190, 191, 218-1, 364, 367 КК України), не виконання Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції судового рішення (ст. 382 КК України) за нововиявленими обставинами відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що вимоги прохальної частини за номерами 4, 5, 7 розглядаються в порядку кримінального судочинства; вимога номер 3 - в порядку регламентованому розділом VІІ ЦПК України.

Ухвала суду може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов