Справа № 204/7848/19
Провадження № 2/204/84/21
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мащук В.Ю.,

при секретарі Максименко Я.О.,

за участю представника позивача адвоката Сорока Т.В.,

за участю представника відповідача: адвоката Калюжного Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Третя Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на ј частину домоволодіння в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на обов`язкову частку в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ј частку домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку А-1 (з прибудовами а-1, а) загальною площею 76,1 кв.м., житловою площею 51,8 кв.м., літньої кухні Б-1, погрібу з шийкою В-1, убиральні Г, мощень І.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що її матері - ОСОБА_3 на праві власності належало домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (нова адреса: АДРЕСА_1 ) на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 24.12.1994 року, виданого за рішенням Виконкому Красногвардійської ради народних депутатів № 307/15 від 25.11.1994року, зареєстрованого в КП «Дніпропетровське МБТІ» ДОР в реєстровій книзі №577 за реєстровим № 49.

Домоволодіння, згідно технічного паспорту від 13.09.1994 року, виготовленого КП «Дніпропетровське МБТІ», складається з житлового будинку А-1(з прибудовами а-1, а) загальною площею 76,1 кв.м., житловою площею 51,8 кв.м, літньої кухні Б-1, погрібу з шийкою В-1, убиральні Г, колодязю К, мощень І.

Вказаний житловий будинок будувався впродовж з 1960 року і був закінчений будівництвом у 1993році. Прибудову до будинку будувала позивач власними силами та коштом. При складанні технічного паспорту прибудова загальною площею 16,1 кв.м., житловою 10,5 кв.м. складала окрему квартиру АДРЕСА_2 . Але право власності на вказану будову було зареєстровано на матір за домовленістю.

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача - ОСОБА_3 померла. Позивач поховала матір і стала користуватися усім спадковим домоволодінням, а не тільки квартирою АДРЕСА_2 .

За життя мати склала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, заповіла позивачці. Заповіт посвідчено державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 29.11.1999 року за реєстровим № 2-5933.

Після смерті матері відкрилася спадщина, що складалася з зазначеного вище домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцями за законом після смерті матері були позивач та її брат - відповідач ОСОБА_2 .

У встановлений законом строк, позивач звернулася до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. 18.10.2019 року нотаріусом Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори, позивачу було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до Інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 56501813 від 12.06.2019 року, виявлено наявність заповіту від імені ОСОБА_3 , посвідченого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 12.08.2011 року за реєстровим № 5-1972 на іншого спадкоємця, у зв`язку з чим позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Іншим спадкоємцем є брат позивача - відповідач ОСОБА_2

Державний нотаріус, надавши позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначив про необхідність звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, як спадкоємець, що має право на обов`язкову частку у спадщині. На момент смерті матері позивачу було повних 57 років, що підтверджується свідоцтвом про народження - 31.08.1960 року- серії НОМЕР_1 , виданим Красногвардійським районним РАГСом м. Дніпропетровська згідно до актового запису № 2702 від 29.12.1960 року, паспортом громадянина України НОМЕР_2 , виданим Красногвардійським РВ УМВС України у Дніпропетровській області 19.06.1998 року.

Дізнавшись про наявність заповіту, позивач звернулася до відповідача з проханням надати згоду на отримання обов`язкової частки спадщини після смерті матері, однак, відповідач відмовив позивачу, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Сорока Т.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позовну заяву задовольнити, посилаючись на обставини, які зазначені у позовній заяві.

Представник відповідача адвокат Калюжний Д.Ю. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви, просив суд відмовити в її задоволенні.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи за відсутності представника.

За наслідками з`ясування і аналізу обставин справи, пояснень сторін в судовому засіданні, пояснень свідків, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів від 25.11.1994 року № 307/15, на підставі звернення ОСОБА_3 про визнання права особистої власності та прийняття в експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_1 , збудованого згідно рішення виконкому від 18.09.1958 року, визнано право особистої власності на жилий будинок АДРЕСА_3 , погріб В-І за ОСОБА_3 ; прийнято в експлуатацію з кількістю кімнат - 4+І, житловою площею 51,8 м.кв, загальною площею 76,1 м.кв.

Приєднано до домоволодіння АДРЕСА_3 земельну ділянку площею 195,8 м.кв. згідно схеми.

Закріплено за домоволодінням АДРЕСА_3 земельну ділянку площею 1412 м.кв, з яких 1000 м.кв. - постійного користування; 412 м.кв. - тимчасового користування (арк.с.11).

Відповідно до Акту від 01.09.1994 року проведено обстеження домоволодіння по АДРЕСА_3 . Обстеження проведено на предмет встановлення прав володіння ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , з 17.10.1963 року.

Домоволодіння розташовано на ділянці площею 1216 кв.м., склалається з житлового будинку А-1. ОСОБА_3 пред`явлено документи: Акт відведення землі, дозвіл на будівництво будинку, проект на будівництво, проект на будівництво від 18.09.1958 року на ОСОБА_2 . Відповідно до показів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Будівництво житлового будинку розпочато у 1960 році. Будівництво закінчувала ОСОБА_3 . У 1993 році донькою збудована прибудова до будинку А-І, де остання мешкає (арк.с.14).

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 24.12.1994 року, виданого на підставі рішенням Виконкому Красногвардійської ради народних депутатів № 307/15 від 25.11.1994 року, зареєстрованого в КП «Дніпропетровське МБТІ» ДОР в реєстровій книзі №577 за реєстровим № 49, ОСОБА_3 на праві власності належало домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (арк.с.6, 106).

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_3 , виготовленого КП «Дніпропетровське МБТІ» 13.09.1994 року, житловий будинок в цілому належить ОСОБА_3 , та складається з: житлового будинку А-1 (з прибудовами а-1, а)(1960 року побудови), загальною площею 76,1 кв.м., житловою площею 51,8 кв.м, літньої кухні Б-1 (1963 року побудови), погрібу з шийкою В-1 (1962 року побудови), убиральні Г, колодязю К, мощень І (арк.с.7-10, 109 -112).

Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_3 , виданого Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 84 роки померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис № 689 (арк.с.12).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 є дочкою ОСОБА_2 , ОСОБА_7 (арк.с.13,15).

Відповідно до довідки № 6547 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб від ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_3 (померла), ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (арк.с.41).

12 червня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої матері - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (арк.с.74).

Відповідно до заповіту, посвідченого 12 серпня 2011 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської нотаріальної контори Янковою І.В., ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповіла усе належне їй майно, де б воно не було, та з чого б не складалося ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (арк.с.77).

09 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Третьої дніпровської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої матері - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (арк.с.100).

18 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Третьої державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на її ім`я, а в разі неможливості постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (арк.с.103).

Відповідно до постанови державного нотаріуса Третьої Дніпровської нотаріальної контори Демуш Є.В. від 18 жовтня 2019 року, відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері - ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 56501813 від 12.06.2019 року виявлено наявність заповіту від імені ОСОБА_3 , посвідченого Третьою дніпропетровською нотаріальною конторою 12.08.2011 року за реєстровим № 5-1972. Згідно заповіту, складеного від імені ОСОБА_3 , посвідченого Третьою дніпропетровською нотаріальною конторою 12.08.2011 року за реєстровим № 5-1972, усе належне заповідачеві майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, заповідане не на ім`я заявника ОСОБА_1 , а на іншого спадкоємця, який прийняв спадщину (арк.с.43, 113).

Відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 виданого на ім`я ОСОБА_1 , Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 19 червня 1998 року, на момент смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 виповнилося 57 років.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що вона проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . По сусідству проживала ОСОБА_12 з чоловіком та донькою ОСОБА_13 . Зараз в будинку проживає Оля (дочка ОСОБА_1 ) з сім`єю. З 1993 року ОСОБА_12 з чоловіком ОСОБА_14 робили добудови до будинку власними силами за власний кошт. За заповітом баби ОСОБА_15 син ОСОБА_16 став власником будинку.Однак, свідок була здивована, що бабуся ОСОБА_17 заповіла своє майно сину, так як ОСОБА_16 не приїжджав до неї. Із ОСОБА_18 проживала ОСОБА_19 . Син - ОСОБА_16 ніколи не допомагав матері, з нею не жив, не приїжджав. ОСОБА_12 самостійно доглядала за матір`ю, займалася її лікуванням, допомогала по господарству. ОСОБА_12 разом зі своєю донькою поховали бабусю ОСОБА_20 . Син ОСОБА_16 після смерті баби ОСОБА_15 , не приїжджав до будинку.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що позивач ОСОБА_12 є її матірю, ОСОБА_2 є її дядьком. Її бабуся склала заповіт, за яким все належне їй майно заповіла ОСОБА_21 . Будинок належав ОСОБА_3 . ОСОБА_2 у спірному будинку не проживав.

У 1990 році її батьки почали будувати прибудову до будинку по АДРЕСА_3 . Прибудова до будинку була зроблена за рахунок її батьків, та бабусі по лінії батька. Бабуся ОСОБА_17 матеріальних внесків у добудови до будинку, не робила. Однак, прибудову вирішили зареєструвати на бабусю, так к економічно це було дешевше. На прибудови є технічна документація. З 1993 року свідок з батьками почали проживати у будинку по АДРЕСА_3 . Приблизно з 2000 року свідок почала проживати у будинку постійно. Вона мешкає у тій частині будинку, яку за життя виділила їй бабуся. Частина будинку, в якій проживала бабуся ОСОБА_17 , зараз пуста. ј частина будинку це дві кімнати та кухня, яку прибудували її батьки. У ту частину будинку, де проживала бабуся, дядько після її смерті, не приїжджав.

За бабусею доглядали вона та матір. Приблизно за 6 років до смерті бабуся сама нікуди не виходила. Останні місяці бабуся не ходила зовсім. Дядько ОСОБА_16 приїжджав до бабусі приблизно раз на пів року, а то й рідше.

Її матір (позивач у спаві) була впевнена, що будинок поділений між нею та братом.

Бабуся померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, з 2011 року, після смерті чоловіка мала психічні розлади, які свідок помічала при спілкуванні з бабусею, однак медичні документи з цього приводу відсутні.

Відповідно до ст.ст.1216 - 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1223 ЦК України - спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене ст. 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Отже, принцип свободи розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту передбачає широкий обсяг правомочностей заповідача, згідно з якими він своїм волевиявленням може вплинути на зміст спадкових правовідносин. Однак застосування цього принципу обмежується законодавчо встановленою для окремої категорії спадкоємців гарантією, за якою, незалежно від змісту заповіту, особи, визначені в ч. 1 ст. 1241 ЦК України, спадкують половину частки, яка належала б їм у разі спадкування за законом.

Відповідно до п. 5.10 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), при визначенні розміру обов`язкової частки нотаріусу слід враховувати, що ч. 1 ст.1241 Цивільного кодексу України встановлено, що обов`язкова частка у спадщині визначається незалежно від змісту заповіту у розмірі половини частки, яка належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом. При визначенні розміру обов`язкової частки у спадщині нотаріус враховує всіх спадкоємців за законом, які могли б бути закликані до спадкування, якби порядок спадкування не було змінено заповідачем. Нотаріус пропонує як спадкоємцю за заповітом, так і спадкоємцю, що має право на обов`язкову частку у спадщині, вказати у своїх заявах про прийняття спадщини всіх спадкоємців за законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року у справі № 1-1/2014 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_22 щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 1241 ЦК України (справа про право на обов`язкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця) роз`яснено, що зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 ЦК України щодо права на обов`язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 СК України, яка відносить до категорії «непрацездатні» інвалідів І, II та III груп, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний».

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ( в редакції, що діяла на момент відкриття спадщини) Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку , зокрема, 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Таким чином, так як судом встановлено, що на момент відкриття спадщини ОСОБА_1 виповнилося 57 років, а тому відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач не є особою, яка досягла пенсійного віку та не є непрацездатною.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, так як позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору слід віднести на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст.15,16, 244,237,256,257,261, 267, 1000, 1004,1006 ЦК України, ст.ст.4,5, 12, 13, 76-82, 133 - 137,141, 259, 263-265, 273, 352,353 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Третя Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на ј частину домоволодіння в порядку спадкування за законом - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Ю. Мащук