Номер провадження 22-ц/804/3011/21
Номер провадження 22-ц/804/3011/21 Суддя доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Агєєва О.В.,

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 234/13084/21 за матеріалами зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання одностороннього правочину недійсним, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 04 жовтня 2021 року про повернення зустрічної позовної заяви, постановлену у складі судді Лебединець Г.С., -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року до Краматорського міського суду Донецької області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

У вересні 2021 року в суд надійшов зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання одностороннього правочину недійсним. Позивач просить визнати недійсним односторонній правочин ОСОБА_2 заяви його представника адвоката Забара А.В. від 21.12.2020 року про зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку ст.601 ЦК України на суму 280 662,98 грн., що були сплачені йому ОСОБА_2 у період часу з 02.06.2014 року по 30.05.2019 року.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 04 жовтня 2021 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання одностороннього правочину недійсним до розгляду з первісним позовом та повернуто зустрічний позов заявнику ОСОБА_1 .

Із вказаною ухвалою не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 04 жовтня 2021 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування скарги зазначив, що 21.12.2020 року він отримав від представника ОСОБА_2 заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку ст.601 ЦК України на суму 280 662,98 грн., що були сплачені йому ОСОБА_2 у період часу з 02.06.2014 року по 30.05.2019 року без достатньої правової підстави. У ОСОБА_2 також існують перед ним зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики від 12.05.2014 року згідно постанови Донецького апеляційного суду від 23.06.2020 року у розмірі 15 000 доларів США. Як вважала представник ОСОБА_2 , існують зустрічні однорідні грошові вимоги, строк виконання яких настав, та припинення яких можливе на підставі ст.601 ЦК України. При цьому така заява є одностороннім правочином. Вимогами за первісним позовом ОСОБА_2 є стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів, які за твердженням позивача, отримані останнім без достатньої правової підстави та стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 грошових коштів згідно договору поруки від 15.01.2021 року у загальному розмірі 280662,98 грн. Предметом спору за зустрічним позовом є визнання недійсним одностороннього правочину ОСОБА_2 заяви його представника адвоката Забара А.В. від 21.12.2020 року про зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку ст.601 ЦК України на суму 280 662,98 грн., що були сплачені йому ОСОБА_2 у період часу з 02.06.2014 року по 30.05.2019 року. Тобто первісний та зустрічний позови є взаємопов`язаними та їх спільний розгляд є доцільним, тому як вони виникають з одних правовідносин виплаті ОСОБА_2 . ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 280 662,98 грн. Віршуючи первісний та зустрічний позов, суд мав дослідити правову природу спірних правовідносин та надати оцінку, чи є виплата цих коштів ОСОБА_2 виконанням ним зобов`язань за договором позики або кошти отримані без достатньої правової підстави, та чи є правові підстави для визнання одностороннього правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог недійсним. При цьому дослідження обставин як за первісним так і за зустрічним позовом має здійснюватися на підставі одних і тих самих доказів, що не призведе до порушення строків розгляду справи.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про повернення заяви позивачеві (заявникові) розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Таким чином дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи, оскільки апеляційна скарга подана на ухвалу суду про повернення зустрічної позовної заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не в повній відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 12.07.2021 року до Краматорського міського суду Донецької області з Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшла для розгляду за підсудністю цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Позивач просить стягнути: з відповідача ОСОБА_1 на його користь заборгованість в розмірі 287 894,91 грн.; солідарно з відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 7 000 грн, понесені судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що у період з 02.06.2017 року по 30.05.2019 року з метою виконання зобов`язань за договором позики від 12.05.2014 року, за яким він отримав у ОСОБА_4 у борг 15000 доларів США, ним було сплачено грошові кошти у розмірі 280662,98 грн. Однак за результатами розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 15000 доларів США Донецьким апеляційним судом у постанові від 23.06.2020 року зроблено висновок, що зі змісту платіжних доручень на суму 280662,98 грн. не вбачається, що ОСОБА_2 перераховував грошові кошти ОСОБА_1 саме на виконання зобов`язання за договором позики від 12 травня 2014 року. За таких обставин грошові кошти у розмірі 280662,98 грн. були перераховані ОСОБА_1 без достатньої правової підстави.

Крім того, 21.12.2020 року ОСОБА_1 отримав від представника ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку ст.601 ЦК України на суму 280 662,98 грн., що були сплачені йому ОСОБА_2 у період часу з 02.06.2014 року по 30.05.2019 року без достатньої правової підстави. У ОСОБА_2 також існують перед ним зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики від 12.05.2014 року згідно постанови Донецького апеляційного суду від 23.06.2020 року у розмірі 15 000 доларів США. Як вважала представник ОСОБА_2 , існують зустрічні однорідні грошові вимоги, строк виконання яких настав, та припинення яких можливе на підставі ст. 601 ЦК України.

У зв`язку з наведеним ОСОБА_1 звернувся до Краматорського міського суду з зустрічною позовною заявою про визнання одностороннього правочину недійсним, та просив визнати недійсним односторонній правочин ОСОБА_2 заяви його представника адвоката Забара А.В. від 21.12.2020 року про зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку ст.601 ЦК України на суму 280 662,98 грн., що були сплачені йому ОСОБА_2 у період часу з 02.06.2014 року по 30.05.2019 року.

Повертаючи зустрічний позов заявнику ОСОБА_1 , суд першої інстанції в ухвалі від 04.10.2021 року посилався на ст.193 ЦПК України та зазначив, що предмети первісного та зустрічного позовів є різними, відсутня взаємопов`язаність позовів, зокрема, виникнення їх із одних правовідносин, а також про те, що задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову та про недоцільність їх спільного розгляду. Крім того, одночасний розгляд первісного та зустрічного позову значно розширює коло обставин, які стосуються предмету доказування та підлягають встановленню, що може призвести до порушення строків розгляду справ.

Однак апеляційний суд не може погодитись з таким висновком з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.193 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Згідно ч.2 ст.193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Отже, умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним. Тобто такими, що виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів. Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно, і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Доцільним є сумісний розгляд первісного і зустрічного позову, якщо задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.

Кожна із зазначених вище умов для прийняття зустрічного позову носить самостійний характер, і при наявності будь-якої з них зустрічний позов приймається судом для спільного розгляду з первісним позовом та подання зустрічного позову у строк, визначений для подання відзиву.

Таким чином, при вирішенні питання про прийняття зустрічного позову, суд першої інстанції вирішує наступні питання: чи виникають позовні вимоги з одних правовідносин, чи можуть вимоги за позовами зараховуватися, чи виключить задоволення зустрічного позову повністю або частково задоволення первісного позову, чи поданий зустрічний позов у строк для подання відзиву на позов.

Аналогічний зміст містить й п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року.

Відповідно до ст.194 ЦПК України, зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу.

Згідно до ч.3 ст.194 ЦПК України, зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Апеляційний суд зазначає, що у даному випадку суд першої інстанції, повертаючи зустрічний позов, не врахував того, що позовні вимоги первісного та зустрічного позову виникають з одних і тих самих правовідносин, а саме факту отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 280662,96 грн. у період з 02.06.2017 року по 30.05.2019 року, та спірною є правова природа цих коштів.

У заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку ст.601 ЦК України, яку у зустрічному позові хоче визнати недійсною ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 прямо посилається на те, що спірною є вимога щодо заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 , яка виникла у зв`язку зі збереженням грошових коштів без достатньої правової підстави у сумі 280662,98 грн. Водночас саме стягнення зазначеної заборгованості є предметом первісного позову.

Таким чином, оскільки у первісному та зустрічному позові фактично наявний спільний об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем, а саме грошові кошти у розмірі 280662,98 грн., спільне коло учасників та предмет доказування, висновок суду першої інстанції про недоцільність одночасного розгляду зазначених вимог є помилковим.

Крім того, судом першої інстанції зауважено, що об`єднання зустрічного позову з первісним позовом істотно розширить предмет доказування та призведе до затягування розгляду справи по суті, однак ним жодним чином не аргументовано такий висновок.

Водночас апеляційний суд зазначає, що розгляд зазначених позовів незалежно один від одного може призвести до постановлення двох судових рішень, які суперечать одне одному, що створить ситуацію юридичної невизначеності.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року та Нун`єш Діаш проти Португалії від 10 квітня 2003 року).

Зазначені норми свідчать про те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що повертаючи зустрічну позовну заяву, суд першої інстанції припустився надмірного формалізму, що стало перепоною в реалізації позивачем права доступу до суду.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин, з метою недопущення порушення права на доступ до правосуддя, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про повернення зустрічної позовної заяви з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду разом з первісною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 04 жовтня 2021 року задовольнити.

Ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 04 жовтня 2021 року про повернення зустрічної позовної заяви скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: