Провадження № 2/337/77/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року місто Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Котляр А.М.

за участю секретаря Журби Н.Ю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» про стягнення суми компенсації за невикористану частину відпустки та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

14.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

15.12.2020 року подав до суду заяву, в якій змінив предмет та підстави позову (а.с. 79). В обґрунтування позовних вимог вказує, що з травня 2019 по жовтень 2019 року він працював водієм в акціонерному товаристві «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ». При звільненні відповідач не виплатив йому компенсацію за невикористану відпустку в сумі 6425,50 грн. Також відповідач нарахував, але не виплатив йому заробітну плату за червень 2019 року в сумі 3050 грн., липень 2019 року в сумі 3252,21 грн. та серпень 2019 року в сумі 4742,49 грн. Всього йому не була виплачена заробітна плата при звільненні в сумі 12875,59 грн. У зв`язку із невиплатою грошової компенсації за невикористану відпустку та невиплатою заробітною платою, відповідач має виплатити йому середній заробіток за весь час затримки станом на 14.12.2020 року в сумі 290781,26 грн.

Позивач просить суд стягнути на свою користь:

-невиплачену заробітну плату за червень, липень, серпень, вересень 2019 року в сумі 12875,59 грн.;

-компенсацію за невикористану відпустку в сумі 6425,50 грн.;

-середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні станом на 14.12.2020 року в сумі 290781,26 грн.

-стягнути на свою користь судові витрати.

21.07.2020 року суддя залишив позовну заяву без руху (а.с. 13-14).

03.08.2020 року позивач ОСОБА_1 усунув недоліки, вказані суддею (а.с. 19-20).

04.08.2020 року суддя відкрив по справі загальне позовне провадження та призначив по справі підготовче засідання (а.с. 30).

02.10.2020 року представник відповідача адвокат Балобанов О.В. подав відзив на позов, а 11.01.2021 року подав доповнення до відзиву (а.с. 89-91), в якому заперечив проти позову. Вказав, що ОСОБА_1 був звільнений з посади водія 23.10.2019 року на підстави його заяви від 23.10.2019 року. Розрахунок із ОСОБА_1 був проведений 25.10.2019 року. Трудова книжка була видана ОСОБА_1 28.10.2019 року. Позивачу була повністю виплачена компенсація за невикористану відпустку. Заборгованість по заробітній платі у відповідача перед ОСОБА_1 відсутня, оскільки була виплачена в повному обсязі.

13.01.2021 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду (а.с. 102).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Барчунінов К.О. позовні вимоги підтримали,просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу за його відсутності (а.с. 103).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків.

Відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

Згідно ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

На підставі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У відповідності до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді водія автотранспортних засобів на акціонерному товаристві «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» з 20.05.2019 по 23.10.2019 року (а.с. 21).

ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на підставі заяви від 17.05.2019 року за умовами контракту з окладом 13100 гривень (а.с. 73).

23.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся до голови представництва із заявою про звільнення з роботи з 23.10.2019 року за угодою сторін (а.с. 58).

23.10.2019 року наказом голови підприємства ОСОБА_1 був звільнений з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (а.с. 59).

28.10.2019 року ОСОБА_1 була особисто вручена трудова книжка, що підтверджується книгою обліку трудових книжок (а.с. 60).

За період роботи на підприємстві ОСОБА_1 була виплачена заробітна плата, розмір якої відображений у наданій позивачем виписці з його банківського рахунку, відкритого у АБ «Південний» (а.с. 86), розрахунковим листом сум нарахованої і виплаченої зарплати (а.с. 95-97) та довідці про доходи за період роботи (а.с. 47).

Позивачу була виплачена заробітна плата у наступних розмірах:

31.06.2019 року 4764,53 грн. (виплата через касу а.с.47, 95).

12.07.2019 року 10545,50 грн. (виплата на банківський рахунок а.с.47, 86, 95).

09.08.2019 року 11244,64 грн. (виплата на банківський рахунок а.с.47, 86, 96).

09.09.2019 року 16397,35 грн. (виплата на банківський рахунок а.с.47, 86, 96).

07.10.2019 року 13000,75 грн. (виплата на банківський рахунок а.с.47, 86, 97).

25.10.2019 року 14537,69 грн. (виплата на банківський рахунок а.с.47, 86, 97).

Всього ОСОБА_1 за час роботи було виплачено 70490,46 грн.

Згідно розрахункового листа сум нарахованої і виплаченої зарплати за жовтень 2019 року (а.с.97) позивачу була нарахована та виплачена компенсація відпустки в сумі 6271,60 грн. Борг за організацією на кінець місяця відсутній.

В обґрунтування того, що відповідач має заборгованість по заробітній платі, ОСОБА_1 посилається на довідку із розрахунком середнього заробітку при звільненні від 24.10.2019 року, складену відповідно до пункту 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати №100 (а.с. 74).

Власного розрахунку заробітної плати позивач суду не надав, обмежившись відніманням суми фактично виплаченої заробітної плати (а.с. 47) від суми нарахованого доходу (а.с.74), вважаючи, що різниця між сумами і є невиплаченою йому заробітною платою.

Проте із позивачем неможливо погодитись у зв`язку із тим, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору. Суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки.

Таким чином, суми вказані помісячно в розрахунку середнього заробітку (а.с. 74) не є сумою заробітною плати, яка мала бути виплачена ОСОБА_1 у відповідному місяці. Тому вимоги ОСОБА_1 про виплату йому заробітної плати та компенсації невикористаної відпустки є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають, оскільки заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку були виплачені підприємством позивачу в повному обсязі.

Щодо позовних вимог про середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 був звільнений 23.10.2019 року. Розрахунок із ним був проведений 25.10.2019 року, а трудова книжка була видана позивачу 28.10.2019 року.

Таким чином, відповідачем був порушений строк виплати всіх сум, що належать працівнику в день звільнення, оскільки 23.10.2019 року трудова книжка видана ОСОБА_1 не була, розрахунок також в день звільнення проведений не був.

Порушення є наслідком відповідальності у вигляді виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку на підставі статті 117 КЗпП України.

Стаття 233 КЗпП України встановлює тримісячний строк для звернення із позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

ОСОБА_1 стало відомо про порушення його права у жовтні 2019 року, а з позовною заявою до суду він звернувся у липні 2020 року, пропустивши тримісячний строк.

Конституційний Суд України у рішенні від 22 лютого 2012 року по справі № 4-рп/2012 вказав, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.92 року встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов`язки сторін.

При зверненні до суду із пропуском встановленого законом тримісячного строку, ОСОБА_1 жодним чином не обґрунтував причини його пропуску, судом не було встановлено обставин, які можуть бути визнані судом поважними, та є підставою для поновлення пропущеного строку.

У зв`язку із цим, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку із пропуском тримісячного строку, передбаченого ст.233 КЗпП України.

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 25.02.2021 року.

Суддя: А.М. Котляр